Справа № 242/3793/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року справа №242/3793/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року (повний текст складено 23 листопада 2017 року в м. Селидове) у справі № 242/3793/17 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 07.09.2017 року звернулись до суду з адміністративним позовом до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Селидове Донецької області. З 01.10.2015 року перебуває на обліку в Селидівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії. Згідно до рішення відповідача №569 від 24.03.2017 р. йому було призупинено виплату пенсії з 01.04.2017 р. на підставі тривалої відсутності за місцем проживання одержувача пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб. Згідно до рішення відповідача №3096 від 05.05.2017 р. йому було припинено виплату пенсії з 01.05.2017 р. на підставі скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Про, що йому стало відомо з повідомлення відповідача від 19.08.2017 р. №5899/02 та згідно до якого стало відомо, що для поновлення виплати пенсії необхідно звернутись до відповідача через шість місяців після припинення виплати пенсії. 10.07.2017 р. він отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Вважає, що відповідач протиправно не здійснює нарахування йому пенсії та просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії з 01.04.2017 р. за рішенням №569 від 24.03.2017 р., визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.05.2017 р. за рішенням №3096 від 05.05.2017 р. та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії з 01.04.2017 р., допустити негайне виконання постанови суду у межах суми платежу за один місяць.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року у справі № 242/3793/17 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017 р. за рішенням №569 від 24.03.2017 р.

Визнано протиправними дії Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2017 р. за рішенням №3096 від 05.05.2017 р.

Зобовязано Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017 р.

Допущено негайне виконання постанови суду у межах суми платежу за один місяць.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання перебування є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно копії пенсійного посвідчення серії ААД №713956 виданого 28.01.2009 р. Пенсійним фондом України ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності.

Рішенням Управління пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області №569 від 24.03.2017 р. ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.04.2017 р. на підставі тривалої відсутності за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб.

Рішенням Селидовського ОУПФ України Донецької області №3096 від 05.05.2017 р. ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з 01.05.2017 р. на підставі скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно довідки № від 10.07.2017 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1Р. Донецька область, м. Селидове, вул. Центральна, б. 110, кв. 16.

Селидовським ОУПФ України Донецької області 19.08.2017 року позивача повідомлено про те, що для поновлення виплати пенсії необхідно надати заяву, щодо поновлення виплати пенсії, діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Після чого, відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 р. №365 (повторне призначення соціальних виплат ВПО у разі їх припинення, можливо лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур), буде здійснено поновлення виплати пенсії на підставі рішення комісії про призначення (відновлення) або відмову у призначені (відновлені) соціальних виплат, яке буду винесено за результатами перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/ перебування.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з квітня 2017 року на підставі Рішення № 3096 від 05.05.2017 року

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Встановлено, що відповідачем прийнято №3096 від 05.05.2017 р., яким ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з 01.05.2017 р. на підставі скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, ч.1 ст. 49 Закону №1058, визначено перелік підстав, за наявності яких, виплату пенсії може бути припинено.

Пенсійний орган, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії, не вказав та не обґрунтував на якій саме з підстав припинено виплату пенсії. Тобто відповідач прийняв спірне рішення, яке є протиправним внаслідок його необгрунтованості, невизначеності та незрозумілості.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року у справі № 242/3793/17 - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року у справі № 242/3793/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_3