Справа № 826/14365/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року місто Київ № 826/14365/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря Прокопенко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України

в місті Києві,

третя особа Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі по тексту позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2.) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві (далі по тексту - третя особа, Головне управління ДКС у м. Києві), в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягала у невнесенні подання до органів Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених грошових коштів, сплачених за призначенням 24140500, збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (збір з купівлі - продажу нерухомості) в розмірі 6230,71 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягала у невнесенні подання до органів Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_2 надміру сплачених грошових коштів, сплачених за призначенням 24140500, збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (збір з купівлі - продажу нерухомості) в розмірі 6230,71 грн;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління ДКС у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна - у розмірі 6230,71 грн, згідно з квитанцією №N1BR038448 від 22.05.2017р.;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління ДКС у м. Києві подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна - у розмірі 6230,71 грн, згідно квитанцією №2 від 22.05.2017р.;

- стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн.;

- стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 22 травня 2017 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 22.05.2017р., укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ «Компанія з управління активами «Будкепітал» з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С.

Під час укладення вказаного договору позивачами у відповідності до п. 4.10 договору було солідарно у рівних частках сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (збір з операцій придбання купівлі - продажу нерухомого майна) в загальному розмірі 12461,42 грн. по 6230,71 грн. кожен.

При цьому, як зазначають позивачі у своєму позові, пунктом 9 статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавством встановлено два винятки - для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або для громадян, які придбавають житло вперше.

Також позивачі вказують на те, що 1/2 частина зазначеної вище квартири є першим житлом ОСОБА_1 та 1/2 ОСОБА_2 відповідно.

Тому, на думку позивачів, вони не повинні були сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в загальному розмірі 12461,42 грн. по 6230,71 грн. кожен.

22 червня 2017 року позивачі звернулися до відповідача з письмовими заявами, в яких просили останнього подати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України подання про повернення їм надміру сплачених грошових коштів з операцій придбання купівлі - продажу нерухомого майна, однак у вересні 2017 року отримали відмову.

Позивачі вважають бездіяльність відповідача, яка полягає у не внесенні подання до органів Державної казначейської служби України про повернення їм сплачених грошових коштів - збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (збір з операцій купівлі - продажу нерухомого майна) в загальному розмірі 12461,42 грн. по 6230,71 грн. кожен, протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Заперечуючи проти адміністративного позову відповідач зазначив, що оскільки позивачами як на час укладення відповідного договору так і на час розгляду справи не було надано документів, які б підтверджували наявність пільг щодо сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ним обґрунтовано відмовлено у задоволенні звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо повернення сплачених грошових коштів.

Третя особа в своїх письмових поясненнях просила суд врахувати при вирішення даної справи по суті той факт, що на теперішній час подання щодо повернення надмірно/помилково сплачених коштів з Державного бюджету України на користь позивачів від відповідача до Управління казначейства не надходило, жодних правових підстав для повернення коштів не має.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 листопада 2017 року позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, підтримавши доводи, викладені у позовній заяві. Проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до наданих суду письмових заперечень справу просив розглянути за його відсутністю.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до наданих суду письмових пояснень справу просив розглянути за його відсутністю.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог даної норми, враховуючи згоду позивачів, в судовому засіданні 27 листопада 2017 року суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

При цьому, суд звертає увагу на положення пункту 10 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. № 2147-VIII, відповідно до якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

У відповідності до пункту 8 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі по тексту - Порядок №1740) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Наведене свідчить про те, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в обов'язковому порядку сплачується фізичними особами - покупцями нерухомого майна, проте, особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ІСТЕЙТ» від імені, в інтересах та за рахунок якого на підставі Договору №101115-КУА про управління активами Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ІСТЕЙТ» від 10.11.2015р., діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «БУДКЕПІТАЛ» (далі - Продавець) з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі - Покупці) з другої сторони, укладено Договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. та зареєстрований в реєстрі за №1803 (далі - Договор).

У відповідності до пункту 1.1 Договору Продавець зобов'язується передати майно - квартиру АДРЕСА_1, у приватну власність Покупців, а покупці зобов'язуються прийняти майно у спільну часткову власність (кожному по 1/2 частки в праві спільної часткової власності), і сплатити за нього обговорену грошову суму.

Пунктом 2.1. цього ж Договору передбачено, що продаж зазначеної квартири за домовленістю Сторін вчиняється за суму 1 246 140, 67 (один мільйон двісті сорок шість тисяч сто сорок) гривень 67 копійок, які покупці сплатили продавцю на момент вчинення нотаріальної дії.

Крім того, у відповідності до пункту 4.6. вказаного Договору витрати за складання та нотаріальне посвідчення цього Договору сплачують Покупці.

У відповідності до наданої суду копії квитанції №N1BR038448 від 22 травня 2017 року позивачем - ОСОБА_1 на рахунок № 0007 УД КСУ у Печерському районі м. Києва сплачено 6230,71 грн. з призначенням платежу: Сплата збору з купівлі - продажу нерухомості.

22 травня 2017 року позивач ОСОБА_2 сплатила на рахунок №0007 - ВДК у Печерському районі м. Києва грошову суму у розмірі 6230,71 грн. з призначенням платежу: Сплата збору з купівлі - продажу нерухомості.

Також, з наявних в матеріалах справи листів відповідача судом встановлено, що 22 червня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з письмовими заявами, в яких просили повернути помилково сплачений збір на обов'язкове пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості нерухомого майна.

Листом від 04.07.2017р. за вих. №36938/16 ОСОБА_1 повідомлено про те, що Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві наразі не має правових підстав для повернення збору, оскільки відсутній відповідний правовий механізм перевірки інформації про факт придбання нерухомості особою вперше.

У відповідності до наданої суду копії листа від 04 липня 2017 року за вих. №36943/16 ОСОБА_2 також повідомлено про те, що Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві наразі не має правових підстав для повернення збору, оскільки відсутній відповідний правовий механізм перевірки інформації про факт придбання нерухомості особою вперше.

Крім того, з наданої суду копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 98716105 від 28 вересня 2017 року та копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 98714780 від 28 вересня 2017 року, вбачається, що відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 іншого нерухомого майна, окрім придбаної у рівних частках квартири за адресою: АДРЕСА_1, відсутні.

Будь - яких належних та допустимих доказів, які б спростовували факт придбання позивачами нерухомого майна вперше та підтверджували б придбання останніми нерухомого майна вдруге чи втретє, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, у суду не виникає сумніву щодо того, що у межах спірних правовідносин позивачі придбали вищевказану квартиру у рівних частках вперше, а тому відповідно до вимог діючого законодавства України звільнені від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час придбання позивачами нерухомості, як і на момент розгляду даної адміністративної справи по суті, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Так, вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Разом з тим, ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

При цьому, оскільки на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладено обов'язок доказування, саме відповідач, зобов'язаний довести факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язані були сплатити збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та придбали нерухоме майно не вперше.

Наведене в сукупності свідчить про те, що відсутність механізму встановлення органами Пенсійного фонду України обставин придбання нерухомого майна конкретними особами вперше, не є підставою для позбавлення законодавчо встановлених пільг по сплаті збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та звуження існуючих прав особи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачі помилково сплатили до бюджету збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6230,71 грн. кожен, а разом 12461,42 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Враховуючи, що відповідним органом, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов'язкового пенсійного страхування є відповідач, суд зазначає, що саме останній наділений обов'язком щодо формування та подання до органів казначейства подання про повернення коштів.

Що стосується позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною, яка полягала у невнесенні подання до органів Державної казначейської служби України про повернення позивачам збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 12461,42 грн. по 6230,71 грн. кожному, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи та наданих суду письмових заперечень відповідача вбачається, що останнім розглянуто звернення позивачів щодо повернення грошових коштів, сплачених на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та надано відповіді, з якими позивачі не погодилися та звернулися до суду з вказаним позовом.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем вчинялися дії, яким судом було надано правову оцінку, а тому твердження позивачів щодо бездіяльності відповідача в частині невнесення подання до органів Державної казначейської служби України про повернення позивачам збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 12461,42 грн. по 6230,71 грн. кожному, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки судом було встановлено помилковість сплати позивачами до бюджету збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та відсутність протиправної бездіяльності відповідача в частині невнесення подання до органів Державної казначейської служби України про повернення позивачам збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України (Закон України №1774-VIII від 06 вересня 2016 року)

Згідно з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується.

З урахуванням того, що на час вирішення справи пенсійні органи звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 320,00 грн. на користь кожного з позивачів повинен бути стягнутий з Державного бюджету України, оскільки Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звільнено від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 73-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

2. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6230,71 грн. (шість тисяч двісті тридцять) гривень 71 коп., сплаченого згідно з квитанцією від 22 травня 2017 року №N1BR038448.

3. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6230,71 грн. (шість тисяч двісті тридцять) гривень 71 коп., сплаченого згідно з квитанцією від 22 травня 2017 року №2.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України судові витрати у розмірі 320, 00 грн. (триста двадцять) гривень 00 коп.

6. Присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок Державного бюджету України судові витрати у розмірі 320, 00 грн. (триста двадцять) гривень 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Кузьменко