Справа № 766/4549/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/4549/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Хайдарова І.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Григоренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив визнати протиправною відмову Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області документів для призначення пенсії за вислугу років та зобов'язати Комісію з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі направити документи, перелік яких визначений «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області для призначення пенсії за вислугу років; визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати довічну пенсію за вислугу років з наступного дня після звільнення з Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі.

Позивачем зазначено, що згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №278/ОС-16 від 29.12.2016 року його, у зв'язку із скороченням штатів, було звільнено із займаної посади т.в.о. начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі. На день звільнення його вислуга років у пільговому обчисленні складала - 28 років 07 місяців 10 днів, що надавало йому право на отримання пенсії за вислугу років. Однак, звернувшись 01.02.2017 року у визначеному порядку до Відповідача-1 із заявою про призначення пенсії та вимогою про направлення пакету документів для призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, останній, посилаючись на відсутність у позивача необхідної кількості календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відмовив у направленні пакету документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області, куди він звернувся після отримання відмови Відповідача-1, з цих же підстав відмовило йому у призначенні пенсії та повідомило про необхідність звернення із заявою через уповноважений структурний підрозділ, а саме: Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі. Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними, оскільки законодавство не передбачає набуття права на пенсію за вислугу років за наявності виключно календарної вислуги років. Крім того, зазначає, що Відповідач-1 не наділений повноваженнями приймати рішення про наявність чи відсутність у особи права на пенсію за вислугу років, а отже його дії в частині не направлення пакету документів для призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області також є незаконними.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Визнано протиправною відмову Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов'язано Комісію з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1, перелік яких визначений «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Комісія з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року прийнято заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про приєднання до апеляційної скарги на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 08 серпня 2017 року.

Позивач постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував, надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову/ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута апеляційним судом без участі сторін у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 наказом Державної пенітенціарної служби України від 29.12.2016 р. №278/ОС-16, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», у зв'язку із скороченням штатів, було звільнено із займаної посади т.в.о. начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі з 31.12.2016 р.

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складала 22 років 05 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні - 28 років 07 місяців 10 днів (а.с. 8).

Будучи переконаним, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у нього виникло право на призначення пенсії за вислугу років, позивач 01.02.2017 року звернувся до Відповідача-1 із заявою про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (а.с. 10).

Проте, листом від 02.02.2017 року, за вих. №23/4-44, Відповідач-1 відмовив позивачу у направленні документів для призначення пенсії за вислугу років. Свою відмову обґрунтував тим, що право на пенсію на умовах п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», визначає календарна вислуга років. Так, відповідно до вимог Закону, календарна вислуга років у особи на день звільнення має складати 23 роки і більше, разом з тим календарна вислуга років ОСОБА_1 складає лише 22 роки 05 місяців 04 дні, що не дає йому право на отримання пенсії відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с. 11).

Отримавши відмову Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, позивач із заявою про призначення пенсії звернувся безпосередньо до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Однак, листом від 14.02.2017 року за вих. №17/л-99-1, йому було повідомлено про необхідність звернення із заявою про призначення пенсії через уповноважений структурний підрозділ, а саме: Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, на який, в даному випадку, і покладені функції з розрахунку вислуги років для обчислення пенсії та роз'яснено вимоги закону щодо умов призначення пенсії за вислугу років (а.с. 12-13).

Приймаючи рішення та частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п. «а» статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон №2262).

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262.

Пунктом «б» статті 1-2 цього Закону передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-»д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з апелянтами, що вислуга років позивача станом на день його звільнення у календарному обчисленні становить 22 років 05 місяців 04 дні і це не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до вимог Закону №2262.

Посилання позивача на те, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу, на його думку, для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 28 років 07 місяців 10 днів є безпідставними, оскільки, згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 суперечать приписам п. «а» ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII, тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку застосуванню підлягає саме Закон України.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2017 року №750/9775/16-а (К/800/12047/17).

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, діяв в межах повноважень та відповідно законів України, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позову.

Також, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу Закон №2262 визначає, як обов'язкову вимогу, наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років».

При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується окрім випадків отримання права на призначення пенсії для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (стаття 9).

Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту «а» статті 12 Закону №2622, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною 2 статті 17 Закону №2622 визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Правомірність висновків суду першої інстанції щодо різного підходу законодавця до понять «календарна вислуга років» та «вислуга років» підтверджується і положеннями статті 17 Закону, якою передбачено можливість зарахування певних видів стажу саме до «вислуги років». Так, до такої вислуги зараховуються періоди, визначені ч. 1 та ч. 3 ст.1 7, однак ці ж періоди не зараховуються до календарної вислуги з підстав зазначених судом раніше.

При цьому законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Наведене також підтверджує попередні висновки суду, що всі періоди служби враховуються для призначення пенсії.

Однак саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі/апелянти, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію довели та обґрунтували.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Відтак, апеляційна скарга Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити повністю, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 08 серпня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову суду, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя А.В.Бойко

Суддя Ю.В.Осіпов