Справа № 642/4265/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 р. Справа № 642/4265/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 25.09.2017р. по справі № 642/4265/17

за позовом ОСОБА_2

до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині припинення виплати пенсії та визнати протиправною бездіяльність в частині невиплаті ОСОБА_2 пенсії з березня 2016 року;

- зобов'язати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити нарахування та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з березня 2016 року;

- звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць;

- зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.09.2017 року зазначений позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2 з березня 2016 року.

Зобовязано Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити нарахування та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з березня 2016 року.

Допущено до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України.

Зобовязано Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова подати протягом пятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що пенсія позивача призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, а тому підстави для її поновлення згідно ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV відсутні. Також зазначає, що згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб відповідачем правомірно припинено виплату пенсії ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме: м. Свердловськ, вул. Циганкова, б. 41 до м. Харків, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 24.02.2015 р., виданою ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради.

Позивач отримував пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням №415209.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Київському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова і до лютого 2016 року включно отримувала пенсію. З березня 2016 року виплата пенсії позивачу була припинена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності припинення виплати пенсії позивачу на підставі скасування довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, оскільки вказана довідка, видана позивачу ОСОБА_3 соціального захисту населення Харківської міської ради діє безстроково, а також наявності підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з березня 2016 року.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Також колегія суддів зазначає, що виходячи з приписів ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених цією нормою.

З березня 2016 року пенсійні виплати ОСОБА_2 були призупинені.

В порушення вищенаведених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

На вимогу колегії суддів надати рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 відповідачем надано копію пенсійної справи, зі змісту якої колегією суддів встановлено, що рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не приймалося.

Отже, припиняючи позивачу виплату пенсії без прийняття відповідного рішення відповідач діяв незаконно.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача, що підставою для припинення виплати пенсії було скасування довідки, оскільки про вказані обставини відповідач дізнався з листа ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Холодногірської районної державної адміністрації Харківської міської від 02.10.2017 р. № 10-91/8719/09-17 ради, який отримано ним 04.10.2017 р.

Між тим, виплата пенсії припинена позивачу з березня 2016 року, тобто до отримання відповідачем інформації про скасування довідки ОСОБА_2 від 24.02.2015 р. №.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити передбачені законом підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_2

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії щодо невиплати пенсії позивачу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині покладення на відповідача обовязку поновити нарахування і виплату пенсії за віком позивачу, також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог про визнання неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо призначення пенсії позивачу на підставі документів, що містять недостовірні відомості та відсутності підстав для її поновлення згідно ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, оскільки з матеріалів пенсійної справи колегією суддів встановлено, що пенсія позивачу призначена з грудня 2014 року, доказів подання документів, що містять недостовірні відомості на час призначення пенсії відповідачем не надано.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо правомірності припинення виплати пенсії на підставі приписів постанови Кабінету Міністрів України, оскільки позивачу припинено виплату пенсії з березня 2016 року, тобто до прийняття вищевказаної постанови від 08.06.2016 р. № 365.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з березня 2016 року, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду з вказаним позовом, в частині позовних вимог щодо поновлення виплати пенсії за період з 01.03.2016 року по 21.02.2017 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині невиплати пенсії відбувалося періодично, починаючи з березня 2016 року, а тому кожного місяця, не отримуючи пенсію позивач був обізнаний про порушення його прав.

22.08.2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом про захист своїх порушених прав до суду.

Таким чином, права позивачу підлягає захисту, шляхом відновлення виплати пенсії з 22.02.2017 року, тобто за 6 місяців до дня звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Між тим, колегія суддів зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин, оскільки не отримуючи з березня 2016 року кожного місяця пенсію позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відновлення виплати її пенсії з 01.03.2016 року по 21.02.2017 року у звязку з пропуском строку для звернення до суду підлягають залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог про поновлення виплати пенсії з березня 2016 року.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про звернення постанови суду до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Колегія суддів зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції набуває законної сили з моменту його проголошення, згідно приписів КАС України є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Щодо вимог позивача про встановлення строку подання звіту суб'єктами владних повноважень - відповідачами, щодо судового рішення по виконанню позовних вимог цієї адміністративної справи згідно приписів ч.1 ст.267 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаній нормі кореспондуються положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви, оскільки, згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України в подальшому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За таких обставин, вимоги позивача про встановлення строку подання звіту суб'єктами владних повноважень - відповідачами, щодо судового рішення по виконанню позовних вимог цієї адміністративної справи згідно приписів ч.1 ст.267 КАС України задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, що колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ч. 1ст. 203, ст.ст. 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 25.09.2017р. по справі № 642/4265/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити нарахування та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 22.02.2017 року.

В іншій частині позов ОСОБА_2 до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений 13.12.2017 р.