Справа № 804/5851/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 р. Справа № 804/5851/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Букіної Л.Є., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач порушив порядок проведення перевірки, а саме: позивачем отримано повідомлення та копію наказу про проведення перевірки за одну робочу добу до її початку. Також в адміністративному позові зазначено, що оскаржувані рішення винесено відповідачем на підставі хибних висновків, викладених в акті перевірки про заниження податкових зобовязань у 2014-2016 роках, оскільки позивач вважає, що витрати на проведення рекламних заходів відносяться до складу витрат поточного періоду.
Відповідач надав письмові заперечення проти позовних вимог, в яких стверджує про правомірність винесених податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги з огляду висновки, викладені в акті перевірки позивача. З огляду на зазначене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) отримав свідоцтво про державну реєстрацію в Дніпропетровському міському управлінні юстиції 20.01.2010. Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є ремонт комп'ютерів і периферійного устаткування (код КВЕД 95.11).
ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ в Новокодацькому районі м. Дніпра.
ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведена планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, військового збору, податку на додану вартість, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.
Правомірність та порядок проведення перевірки позивачем оскаржується в частині недотримання вимог податкового законодавства про терміни вручення позивачу копії наказу та повідомлення про проведення перевірки.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).
З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.77.1, 77.4 ст.77, п. 82.1 ст. 82 ПК України з метою проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 ГУ ДФС видано наказ від 18.05.2017 №2566-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1А.».
ФОП ОСОБА_1 було надіслано копію наказу від 18.05.2017 №2566-п та повідомлення від 18.05.2017 №1331 засобами поштового звязку з рекомендованим повідомлення про вручення 19.05.2017 року.
Згідно п.77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність порушення термінів надіслання наказу від 18.05.2017 №2566-п та повідомлення від 18.05.2017 №1331, у звязку з тим, що зазначені документи були направлені на адресу ФОП ОСОБА_1 засобами поштового звязку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 19.05.2017, тобто не пізніше, ніж за 10 календарних днів до початку проведення перевірки.
Додатково слід зазначити, що згідно з п.75.1 ст.75 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.81.1 ст.81 цього Кодексу посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Таким чином, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податковим органом перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Допуск до перевірки нівелює правові наслідки правових порушень, допущених податковим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки.
В даному випадку податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому дії податкового органу з проведення такої перевірки вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача.
За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 26.06.2017 №6811/04-36-13-05/НОМЕР_1 (а.с.83-121 т.1).
ФОП ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки вих.№68 від 30.06.2017 (вх.№8804/10 від 03.07.2017) (а.с.65-74 т.1).
3. п.1.3, пі.4 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX «Перехідних положень» ПК України платник у 2015-2016 роках занизив об'єкт оподаткування, у зв'язку з чим занижено військовий збір, необхідний до сплати в бюджет на 1773,90 грн., в тому числі 2015 рік 599,89 грн.. у 2016 році на суму 1174,0 грн.;
5. пп..49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України за несвоєчасне подання податкових декларацій з ПДВ за березень 2015 року (декларація подана 27.04.2015р.), за квітень 2015 рік (декларація подана 22.05.2015 рік), за липень 2016 рік (декларація подана 25.08.2016 рік).
За результатами перевірки відповідачем 17.07.2017 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
Згідно абз. 1 п. 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно зі пп.14.1.36 п. 14.1 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з пп.177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за № 168/704 (далі - Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозоли адміністрації на їх проведення.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99р. за № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з цією нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Крім того, згідно ст.4 Закону № 996-ХІV одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік є принцип превалювання сутності над формою, а саме: операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Згідно з п.п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Позивачем ні під час перевірки, ні в судовому засіданні не надано документів на підтвердження використання паперу в господарській діяльності, надано лише документи, які підтверджують факт придбання товарів.
Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що ФОП ОСОБА_1 на розгляд заперечення були надані додаткові матеріали: а саме: Наказ № 12/01-14 від 12.01.2014р. про проведення реклами послуг по обслуговуванню офісної техніки, розповсюдження рекламних носіїв-друкованих прайсів на товари і послуги, інформації про пропозиції і акції (а.с.121 т.2).
Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.07.1996 р. № 270/96 ВР «Про рекламу», реклама - це спеціальна інформація про осіб чи продукцію, що розповсюджується в будь - якій формі та в будь - якій спосіб з метою прямого чи опосередкованого одержання прибутку.
Отже, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що наказ № 12/01-14 від 12.01.2014р. є підтвердженням понесених позивачем витрат, оскільки наказ про проведення рекламної компанії не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому що отримання безкоштовного паперу покупцями послуг ним не підтверджено.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно зроблені висновки в частині безпідставного включення до складу валових витрат, витрати на придбання та використання паперу, оскільки ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат вартість придбаних товарів, які не були реалізовані та залишках не рахуються, від яких не було отримано валового доходу, в порушення п. 177.4 ст. 177 ПК України.
Згідно п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані товари частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податків зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування.
Платник податків включив до складу податкового кредиту суму придбаного товару (папір), які частково не використовувались у підприємницької діяльності (папір):
Відповідно до п.п.1.3, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Перевіркою встановлено та підтверджено під час розгляду справи, що ФОП ОСОБА_1 у 2015-2016 роках занизив об'єкт оподаткування, у зв'язку з чим занижено військовий збір, необхідний до сплати в бюджет, на 1773,90 грн. (в тому числі 2015 рік 599,89 грн.. у 2016 році на суму 1174,0 грн.).
Крім того, відповідно до п.1 (2) ст.7 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (зі змінами та доповненнями), далі - Закон № 2464, фізичні особи -підприємці єдиний внесок нараховують на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Також відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Відповідно до п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску
Суд критично оцінює твердження позивача про те, що декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року подана вчасно, а саме: відправлено 20.04.2015 о 18:00 год., але декларацію не прийнято, що є виною відповідача, а не позивача.
Порядок складання та подання податкової декларації до контролюючих органів встановленій статтями 48, 49 ПК України.
Відповідно до п.48.3 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:
тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);
звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;
дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невідємною частиною;
ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Згідно п.49.3 статті 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:
а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
в) засобами електронного звязку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Абз. 2 п.49.4 статті 49 ПК України передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Згідно пункту 1 цієї Інструкції квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.
Тобто, квитанція №1 - фіксує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція №2 - засвідчує факт приймання або неприймання податкового документа в електронному вигляді у базу даних податкового органу.
Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ПК України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.
Пунктом 49.11.1 п. 49.11 статті 49 ПК України визначено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.
Позивачем не надано доказів оскарження відмови податкового органу зареєструвати податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2015 року.
Зазначене свідчить та не заперечується позивачем, що подана 20.04.2015 року декларація не прийнята податковим органом, оскільки заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Податкового кодексу України.
Зазначене підтверджується також квитанцію №2 (а.с.80 т. 22).
Згідно даних бази АІС податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року зареєстрована 27.04.2015 року, тобто з порушенням строків, визначених пунктом 49.11.1 п. 49.11 статті 49 ПК України (а.с.119 зв. т.22).
Аналогічних висновків суд приходить при дослідженні своєчасності направлення декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, оскільки відповідно до квитанції №2 декларацію хоча і подано позивачем 20.05.2015, однак не прийнято податковим органом (а.с.93 т. 22).
Згідно даних бази АІС податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2015 року зареєстрована 22.05.2015 року, тобто з порушенням строків, визначених пунктом 49.11.1 п. 49.11 статті 49 ПК України (а.с.119 зв. т.22).
Також декларація з податку на додану вартість за липень 2016 року хоча і подана позивачем 22.08.2016 року, проте згідно повідомлення податкового органу документ не прийнято (а.с.99 т.22).
Отже, матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано висновки контролюючого органу про несвоєчасне подання ФОП ОСОБА_1 податкових декларацій з податку на додану вартість за березень 2015 року, оскільки з матеріалів справи встановлено, що декларація подана 27.04.2015 року; за квітень 2015 року, оскільки з матеріалів справи встановлено, що декларація подана 22.05.2015 року; за липень 2016 року, оскільки з матеріалів справи встановлено, що декларація подана 25.08.2016 року, чим порушено вимоги п.п.49.18.1 п.49.18 ст. 49 ПК України.
Згідно п.п.54.3.2 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності передбачено п. 120.1 ст. 120 ПКУ, зокрема, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п. 49.2 ст. 49 ПКУ) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобовязаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обовязок подання якої до контролюючих органів передбачено ПКУ, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Під час розгляду справи висновки податкового органу позивачем не спростовані, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для скасування оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно не підлягають присудженню на користь позивача здійснені ним судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя ОСОБА_2