Справа № 243/10047/17
Суддя: Пронін С. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження № 2-а/243/647/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий - суддя Пронін С.Г.

За участю секретаря Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, свої вимоги він мотивував тим, що 05.10.2017 року, він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. Рішенням відповідача №42 від 13.10.2017 йому відмовлено у перерахунку пенсії на пільгових умовах з тієї підстави, що УПФУ не має можливості провести перевірку достовірності видачі довідок про пільговий стаж роботи .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 977 а також договору на представництво інтересів у суді від 10.11.2017 року в судове засідання не зявилися, належним чином були повідомленими про час та дату розгляду справи. Надали до суду заяви якими просили розглядати справу за їхньої відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України - ОСОБА_4., яка діє у справі на підставі довіреності юридичної особи № 12398/ 12 від 10.04.2017 р., в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В задоволенні позовних вимог позивача просила відмовити. Представником відповідача до канцелярії суду були надані письмові заперечення з яких слідує, що ОСОБА_1, 05.10.2017 року звернувся до Управління із заявою про перерахунок пенсії № 7068. Для підтвердження пільгового стажу за період роботи з 15.09.1988 р. по 31.12.1997 р. ОСОБА_1 надано надано довідку № 016/1002 від 12.07.2017 року видану ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» Згідно витягу з ЄДР юридичниї та фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 13.10.2017 р. ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» перереєструвалося у м. Сєвєродонецьку, та УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області надало відповідь № 530/05-20 від 16.01.2017 року про неможливість проведення перевірки документів цього підприємства, в звязку з тим, що оригінали первинних документів зберігаються в архіві підприємства , за адресою м. Алчевськ, вул.. Шмідта, б. 4. Тому здійснити перевірку пільгової довідки та зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 не має можливості, з огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази по суті заявлених вимог, встановив наступне.

ОСОБА_1 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до копії трудової книжки БТ-І № 6464597, виданої на ім'я ОСОБА_1, він був прийнятий на Комунарський металургійний комбінат( нині ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») та працював там на таких посадах:

З 15.09.1988 року по 31.12.1992 рю електромонтером з ремонту електрообладнання 5 розряду мартенівського цеху.

- з 01.01.1993 р. по 30.09.1994 р. - електромонтером з ремонту електрообладнання 6 розряду мартенівського цеху.

З 01.10.1994 р. по 30.09.2003 р.- електромонтером з ремонту електрообладнання 6 розряду мартенівського цеху.

З 01.10.2003-15.09.2005 р.- електромонтером з ремонту електрообладнання, зайнятий в місцях його встановлення на дільницях діючих підприємств, основні робочі яких мають право на льотне пенсійне забезпечення за списком № 1.

Зазначені записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами начальниками відділів кадрів відповідних підприємств та скріплені їх печатками.

Трудова книжка, відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Позивачем для призначення йому пенсії до Словянського обєднаного управління пенсійного фонду України були надана довідка про підтвердження його праці у період з 15.09.1988 р. по 15.09.2005 р., Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 016/1002 від 12.07.2017 р., вбачається що ОСОБА_1 в період з 15.09.1988 р. по 15.09.2005 р. працював повний робочий дкень на Комунарському металургійному комбінаті( нині ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» на посаді електромонтеру по ремонту та обслуговуванню електрообладнання, зайнятий ремонтом обладнання в місцях його встановлення на дільницях дійсних підприємств, основні робочі яких мають право на льотне пенсійне забезпечення за Списком № 1. Вказаною довідкою ОСОБА_1. підтверджено трудовий стаж для призначення пенсії за вислугою років, також вказаний факт підтверджується Довідкою № 016/845 від 31.08.2017 року видною ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» .

Відповідач не врахував вказані довідки, оскільки вважає, що їх дійснстьнеможливо підтвердити, оскільк оригінали вказаної довідок знаходяться на непідконтрольній українській владі територі.

Однак, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...».

Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені у довідках № 016/1002 від 12.07.2017р., 016/845 від 31.08.2017 р., 016/846 від 31.08.2017р. оскільки вони засвідчені підписами генерального директора, начальника відділу кадрів, головним бухгалтером, тоюто посадовими особами ПАТ «Алчевський металургійний завод» враховуючи, що вони повністю узгоджуються із відомостями, зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_1 з огляду на неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цих довідках, хоча й не визнає зазначені довідки офіційними документами.

Зі змісту рішення Слов'янського об'єднаного УПФУ № 42 від 13.10.2017 року вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1. є неможливість здійснити перевірку пільгових довідок та зарахувати в пільговий стаж періоди роботи ОСОБА_1 С.М.15.09.1988 р. по 15.09.2005р оскільки оригінали вказаних довідок наданих позивачем знаходяться в архівах підприємства на непідконтрольній українській владі стороні.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закон № 1058.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 зазначеного Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості

працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі №21-585а14, від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1203а15, яка підлягає обов'язковому застосуванню відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244-2 КАС України, згідно якого, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день на підземних роботах - є записи в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.

При цьому суд зазначає, що позивач працював за професіями, які віднесені до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці від 16.01.2003 р. № 36, і дає право на пенсію.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст. 13 п. «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, судом враховується, що позивач на час звернення та в дійсний час не має можливості надати на адресу відповідача належні уточнюючі довідки, які вимагаються відповідачем, за незалежних від волі позивача причин, так як відповідні підприємство, а розташоване у м. Єнакієво на теперішній час, яке відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, віднесено до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що не заперечується і представником відповідача .

Тобто отримати відповідні довідки із вказаного підприємства позивачем в будь-який спосіб неможливо. Але ж, надання такої довідки, на вимогу відповідача по перше: не є обґрунтованим за тих підстав, що така вимога була б обґрунтованою, в розумінні п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, тільки у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а по-друге: в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії, в трудовій книжці позивача є.

Суд зазначає, що стаж роботи позивача на різних посадах/роботах у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» підтверджений належними записами в трудовій книжці та довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній з посиланням на накази по атестації робочих місць за умовами праці.

Суд звертає увагу на положення абз. 7 пункту 20 Порядку № 637, згідно якого, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Оцінюючи спірні правовідносини суд апеляційної інстанції приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu

and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пільгових умовах за віком (за ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення») суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно дост..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 15.09.1988 по 18.09.2005 рр у зв'язку з тим, що позивач не надав уточнюючі довідки підприємств, було прийнято з порушенням принципів, визначених у ст 2 ч. 2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці. При цьому слід враховувати, що позивач не має можливості надати належні уточнюючи довідки про пільговий

стаж роботи на шахтах, оскільки архіви підприємств знаходяться на тимчасово окупованій території.

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці - становлять дискримінаційне поводження по відношенню до особи, яка навіть теоретично не може надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого вст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації.

А так, враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що дії відповідача щодо вимагання від позивача уточнюючої довідки для призначення йому пенсії є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.

При цьому, позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до ст.13 п.«а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При таких встановлених судом обставинах та положеннях законодавства, суд вважає, що рішення відповідача від 16 серпня 2017 р. про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено, що з урахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі позивач має право та достатньо трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вивченням матеріалів справи встановлено, що пенсійний орган - відповідач у справі, в спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії не зазначив в числовому обчисленні, скільки становить стаж (в роках, місяцях та днях), який відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, чи достатньо цього стажу для призначення пільгової пенсії. .

Виходячи з дискреційних функцій пенсійного органу щодо призначення пенсії, дійшов висновку про необхідність обрання іншого способу захисту, який є достатнім для відновлення порушеного права, а саме, зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2017 року № 7068 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «а»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з зарахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи позивача з 15 вересня 1988 року по 18.09.2005 року в публічному акціонерному товаристві «Алчевський металургійний комбінат» В іншій частині позовних вимог відмовити.

У зв'язку із зазначеним суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Крім того, за приписами ч.1 ст. 139 КАС України, При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, керуючись ст.ст ст.ст. 5,6,8,9,10,13,14,32,122,139,193,211,241,242,244,246,255,293,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 42 від 13 жовтня 2017 року про відмову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, у призначенні пенсії на рідставі п.а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Зобовязати Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2017 року № 7068 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «а»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з зарахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи позивача з 15 вересня 1988 року по 18.09.2005 року в публічному акціонерному товаристві «Алчевський металургійний комбінат»

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Словянського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке розташоване за адресою: м. Словянськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 10 , судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5