Справа № 507/1399/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 507/1399/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Гнатюк В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Григоренко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправною відмови у виплаті йому грошової допомоги у розмірі 10-и місячних посадових окладів згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити 10 місячних посадових окладів згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» в сумі 43000 грн., посилаючись на те, що 14.08.2017 р. він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо виплати йому цієї допомоги, проте відповідач листом від 22.08.2017 р. за №1574/07 відмовив йому у виплаті вказаної допомоги з посиланням на Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. №1166, яким виключено частину тринадцяту ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3273, яка передбачала виплату державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів. На час виключення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» позивач мав повних 12 років стажу державної служби та продовжував працювати на посаді державного службовця, тому мав всі необхідні умови для виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів. Посилаючись на те, що при виході на пенсію державного службовця з посади державного службовця в нього був наявний стаж державної служби не менше 10 років та на ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, ці закони, зміни до законів не розповсюджуються на вже існуючі права і свободи людини, якщо вони звужують зміст та обсяг цих прав і свобод позивач вважає, що йому протиправно відмовлено у виплаті грошової допомоги при звільненні у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити його позов повністю.

Відповідач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Справу розглянути за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Любашівського районного суду від 26.04.2017 р. (справа №507/481/17) Любашівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов'язано перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723 в розмірі 60 відсотків від заробітку, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про заробітну плату та її складових Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №3984/05, 3985/05 від 23.03.2017 року та управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №225/07 від 22.03.2017 року, з 24 березня 2017 року.

На виконання вказаної постанови Любашівського районного суду Одеської області від 26.04.2017 р. Любашівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з 24.03.2017 р. позивача переведено з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3273.

14.08.2017 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо виплати йому грошової допомоги у розмірі 10-и місячних посадових окладів згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу», проте відповідач листом від 22.08.2017 р. за №1574/07 відмовив йому у виплаті вказаної допомоги з посиланням на Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. №1166, яким виключено частину тринадцяту ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3273, яка передбачала виплату державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана відмова у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів узгоджується з діючим законодавством, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Так, частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції до 01.04.2014 р.) було передбачено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачувалась грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Однак Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. №1166 (далі Закон №1166) зазначену норму із Закону України «Про державну службу» було виключено (пп. 2 п. 24 ) з 01.05.2014 р., про що зазначено у прикінцевих положеннях вказаного Закону.

Закон №1166 на теперішній час не визнано неконституційним в частині виключення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що на момент призначення позивачу пенсії державного службовця 24.03.2017 р. у відповідача не було правової підстави для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Щодо посилання позивача/апелянта на ту обставину, що на час виключення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» він мав повних 12 років стажу державної служби та продовжував працювати на посаді державного службовця, тому мав всі необхідні умови для виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, то апеляційний суд вважає його хибним з огляду на таке.

У рішенні Конституційного Суду України у справі №1-14/2013 від 26 листопада 2013 року зазначено, що грошова допомога у розмірі 10 посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років.

Судом першої інстанції було правильно враховано, що оскільки Любашівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивача переведено з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3273 з 24.03.2017 р., то правовідносини щодо отримання вказаної грошової допомоги виникли на момент призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3273 в редакції, що діяла станом на 24.03.2017 р.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки станом на час звільнення позивача стаття 37 Закону України «Про державну службу» вже діяла в редакції, що не передбачає право на виплата грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років, відсутні й підстави для застосування норми Закону, що втратила чинність.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку не має місця звуження соціально-правових гарантій з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у разі виходу на пенсію не належить до таких соціально-правових гарантій державних службовців, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, виключення законодавцем статті, що передбачала право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю не може бути розцінено як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно, не створює обов'язку держави для її нарахування без правових на те підстав.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, наведені вище зміни до законодавства, внесені зазначеним Законом, не конституційними не визнані, а згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Любашівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.О.Димерлій

Суддя Ю.В.Осіпов