Справа № 204/7120/17
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/7120/17
Провадження № 2-а/204/249/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі адміністратвину справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенанта ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенанта ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 листопада 2017 року його зупинив Поліцейський З роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенант ОСОБА_2- відповідач, який повідомив йому, що нібито ним було порушено ПДР, а саме зазначив, що начебто він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, проїхав на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим начебто порушив п.8.7.3г, під час перевірки документів водій не пред'явив водійське посвідчення відповідної категорії, чим начебто порушив п.2.4.(а ПДР. Після чого відповідач роздрукував Постанову серія ЕАА №199228 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав штраф у розмірі 425 грн. Вважає, що вказана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена неправомірно, з грубим порушенням Закону і підлягає скасуванню з наступних підстав. Дійсно, у зазначений вище час він керував автомобілем, але з дотриманням правил дорожнього руху, про що і зазначив у своїх поясненнях. Будь-яке перехрестя на заборонений сигнал світлофора не проїжджав. Навіть якщо він проїжджав перехрестя на жовтий сигнал, як зазначає інспектор, останній проігнорував п. 8.11. Правил ПДР, який наголошує на тому, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Хоча у поліцейського і не було законних підстав його зупиняти і вимагати пред'являти документи, на його вимогу посвідчення водія він пред'являв. Про що йому зазначив у своїх поясненнях. Але незважаючи на це, був безпідставно притягнутий до відповідальності. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він запитав відповідача про наявні докази по справі та про момент, коли буде складатись протокол. Останній повідомив, що протокол по цій справі не складається, а доказами будуть його пояснення. Які, до речі, як зазначено ним вище, спростовували звинувачення. Після чого, відповідач без ознайомлення його з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, порушуючи право на захист, одразу виніс постанову на місці. З тексту постанови не вбачається, чи фіксувалося вчинення адміністративного правопорушення в автоматичному режимі, чи визнавав порушник свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення на місці вчинення правопорушення, а також не зазначені будь-які інші докази, які б підтверджували винність порушника. Посилаючись на ст. ст. 280, 283 КУпАП, зазначив, що відповідач не встановив особу правопорушника (протокол не складав), а постанова не містить об'єктивну сторону правопорушення, а саме: не зазначено, в чому полягає суть правопорушення, які дії особи відповідають критеріям, встановленим ст. 9 КУпАП, та яка саме умова диспозиції ч. І ст. 126 КУпАП не була виконана. Окрім того, що відповідач вказав, що начебто було порушено п.8.7.3г та п.2.4., в той же час не зазначив який саме нормативний акт мався на увазі. Посилаючись на ст. 279 КУпАП, зазначив, що ніяких прав та обов'язків відповідач йому не роз'яснював, а дізнався про них вже згодом, коли підписав постанову, отримав її копію і лише вдома побачив, що на зворотній стороні перелічені його права, які полягають, окрім іншого, у наданні можливості скористуватись правовою допомогою, у збиранні, поданні доказів, ознайомлення зі справою, що дозволило би йому сформувати свій захист, та надати відповідні клопотання. Переходячи до способу та повноти доказування, посилаючись на ст. 283 КУпАП, зазначив, що в рішенні поліцейського відсутнє посилання на місце скоєння інкримінованого порушення (яке саме перехрестя на його думку він перетнув на заборонений сигнал світлофора), відсутнє згадування будь-яких доказів, в т.ч. даних про технічні засоби, отже, при винесенні постанови відповідач зробив оцінку лише одному доказу - його поясненнях, який спростовував його підозри. В той же час стаття 251 КУпАП дає значно ширше коло доказів по справі, якими посадова особа повинна керуватись при винесенні рішення, однак, їх у постанові немає, а відтак на момент розгляду справи не існувало. Також, в порушення вимог ст. ст. 251, 254 КУпАП поліцейський не складав протокол, що унеможливлює визначити способи, якими останній керувався при встановленні винної особи та фіксування правопорушення. Разом з тим, відсутність протоколу та відповідних посилань у постанові вказує і на те, що немає жодних свідків вигаданого порушення. Стаття 256 КУпАП вказує, що наявні свідки визначаються посадовою особою у протоколі. Також, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка. Посилаючись на ст. 252 КУпАП вважає, що винесення постанови, тим саме притягнення до відповідальності лише на підставі його пояснень, є необ'єктивним розглядом справи та відтак незаконним. Враховуючи викладене, просив визнати постанову серії ЕАА №199228 від 01 листопада 2017 року про притягнення його - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., винесену поліцейським 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенант ОСОБА_2 незаконною та скасувати.

28 листопада 2017 року представник відповідача надав суду письмові заперечення на позов, в яких зазанчив, що вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 01.11.2017 відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в якій зазначено про те, що останній, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в м. Дніпрі по вул. Лабораторна, в районі будинку 41 порушив вимоги п, 8.7. «ґ» ПДР України, та на вимогу інспектора патрульної поліції не пред'явив документів, зазначених у п. 2.1 ПДР, а саме посвідчення водія відповідної категорії, порушивши вимоги п. 2.4. «а» Правил. На цій підставі, враховуючи вимоги ст. 36 КУпАП, відповідачем прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. При цьому, вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Положенням п. 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Посилалися на п. 1.9 , п. 8.7.3 «ґ», 2.4, 2.1 «г» ПДР України, ч. 1ст. 126, ст.251, 252, ч.2 ст.258 КУпАП. Зазначили, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Посилаючись на п.2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2І5 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», зазначили, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Так, встановивши наявність порушення водієм вимог ПДР України, за яке КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що правопорушення було скоєно в присутності інспектора і останній бачив вчинення даного правопорушення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу на підставі п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Посилалися на п. 9 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. На відеозапису з нагрудного відео реєстратора відповідача, зафіксовано момент проїзду позивачем на забороняючий жовтий колір світлофора. Позивач пояснює в позовній заяві, що він начебто пред'явив посвідчення водія, але на відеозапису видно, що він відмовився його пред'являти. Позивач пояснює, що він не міг зупинитися на жовтий колір світлофора, так як міг створити аварійну ситуацію, але з відео чітко видно, що швидкість у нього була не велика, перед тим як загорівся жовтий колір, 2-3 секунди світлофор працював в режимі миготливого зеленого кольору, попереджаючи про зміну, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух ( п. 8.7. «в» ПДР). Причина зупинки була правомірною. Відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після виявлення факту порушення вимог ПДР та зупинки транспортного засобу відповідачем було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу були роз'яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. Будь-яких клопотань при розгляді справи відповідачем позивач не заявляв, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано. Таким чином, як вбачається з вище наведеного, позивач в своїй позовній заяві надає суду пояснення, які не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи. Тож позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Просили в задоволенні позову відмовити.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.п.10 ч.1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності КАС України у редакції Закону № 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим КАС України у редакції Закону № 2147-VIII.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01 листопада 2017 року інспектором УПП у м. Дніпро лейтенантом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА№199228 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.3).

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА№199228 від 01 листопада 2017 року, ОСОБА_1, 01 листопада 2017 року о 19 год. 15 хв. в м. Дніпро, вул. Лабораторна, 41, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF н/з НОМЕР_3, проїхав на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3ґ, під час перевірки документів водій не пред'явив водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п.2.4.(а) ПДР України, реєстраційні документи на ТЗ, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки та ТЗ, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (а.с.3).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесеної постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"),- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Щодо позовних вимог про скасування постанови серії ЕАА «199228 від 01 листопада 2017 року слід зазначити наступне.

Згідно п.8.7.3 ґ) Правил дорожнього руху України, сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно п.2.4 а) Правил дорожнього руху України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДр України.

В пункті 2.1 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 01 листопада 2017 року о 19 год. 15 хв. в м. Дніпро, вул.Лабораторна, 41, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF н/з НОМЕР_3, проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3ґ, під час перевірки документів водій не пред'явив водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п.2.4.(а) ПДР України, реєстраційні документи на ТЗ, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки та ТЗ, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Тобто, позивача було обвинувачено у вчинені ним двох адміністративних правопорушень, які виразилися у порушенні п.8.7.3ґ та п.2.4.(а) ПДР України.

Відповідальність за порушення п.2.4.(а) ПДР передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, згідно положень якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 425,00 грн.

В свою чергу, відповідальність за порушення п.8.7.3ґ ПДР передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, згідно положень якої, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як зазначив позивач у письмових поясненнях, при винесені оскаржуваної постанови він керувався положеннями ст. 36 КУпАП «Накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень».

Згідно приписів ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Оскільки адміністративне стягнення за порушення як ч. 1 ст. 126 КУпАП так і за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає накладення штрафу у однаковому розмірі - 425,00 грн., відповідач, як посадова особа уповноважена законом розглядати справу про притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, одночасно розглянувши їх, правомірно застосував ст. 36 КУпАП, та притягнув позивача до передбаченої законом відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що дії відповідача є протиправними, адже навіть якщо він проїжджав перехрестя на жовтий сигнал, як зазначає інспектор, останній проігнорував п. 8.11. ПДР, який наголошує на тому, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Вважає, що у поліцейського і не було законних підстав його зупиняти і вимагати пред'являти документи.

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечувалося, що відповідач пояснив водієві яке саме порушення ПДР було порушено останнім. При цьому законом не визначено обов'язку правоохоронного органу доводити факт вчинення особою адміністративного правопорушення, що свідчить про правомірність дій відповідача, які були направлені на перешкоджання та подальше попередження такого правопорушення з боку позивача.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно відеозапису від 01 листопада 2017 року вбачається, що 01 листопада 2017 року водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, дійсно проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора (зафіксованими на відеозапису з 18 г. 42 хв. 12 сек. по 18 г. 42 хв 13 сек. відеозапису). Після чого, під час перевірки документів водій відмовився предявити поліцейському водійське посвідчення (а.с. 16).

При цьому, посилання позивача на п. 8. 11 ПДР України суд вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Згідно п. 8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

У п. 8.10 ПДР зазначено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

З долученого до матеріалів справи відеозапису (а.с. 16) вбачається, що 01 листопада 2017 року позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, наближався до регульованого перехрестя на якому встановлений світлофор. Попереду автомобіля позивача рухалися інші транспортні засоби. В цей час, (а саме о 18 г. 43 хв. 09 сек.) коли автомобіль позивача знаходився до стоп-лінії на значній відстані зелений сигнал світлофору перейшов у миготливий режим, тим самим попередивши учасників дорожнього руху, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух (п. 8.7.3 в) ПДР). Незважаючи на це, позивач продовжив рух та після ввімкнення жовтого сигналу, (о 18г. 43 хв. 12 сек.), який забороняє рух, здійснив проїзд перехрестя.

З відеозапису достовірно вбачається, що позивач без будь-яких перешкод, міг зупинити свій транспортний засіб у місці передбаченому пунктом 8.10 ПДР України (стоп-лінія) не вдаючись при цьому до екстреного гальмування, оскільки швидкість автомобіля позивача була низькою, по причині того, що попереду нього рухалися інші транспортні засоби.

За таких обставин суд не бере до уваги посилання позивача на п. 8.11 ПДР України та розцінює позицію позивача як намагання тлумачити вказаний пункт правил на свою користь, з метою ухилення від притягнення його до передбаченої законом відповідальності.

Оцінюючи долучений до матеріалів справи відеозапис події, яка мала місце 01 листопада 2017 року, суд вважає встановленим той факт, що позивач проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, маючи при цьому змогу зупинитися перед стоп-лінією не вдаючись до екстреного гальмування, що в свою чергу є порушенням п.8.7.3 ґ) ПДР України, та не надав працівнику поліції після цього, під час перевірки документів, посвідчення водія, оскільки вважав, що його зупинили без законних підстав, що в свою чергу є порушенням п. 2.4 а) ПДР України.

З огляду на наведене судом встановлено, що позивач порушив правила дорожнього руху України та дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами.

Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його можливості у повному обсязі скористатися наданими йому правами, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 245, 251 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, а також те, що відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме відеозаписом події від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 199228 від 01 листопада 2017 року інспектор взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенанта ОСОБА_2 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Ч. 4 ст. 286 КАС України визначено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі ст.ст. 126, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72, 77-78, 90, 99, 139, 241-246, 286 КАС України (у редакції ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року), -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенанта ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез