Справа № 2а-931/10
Суддя: Денисюк П.Д.
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-931/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2010 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Денисюк П.Д., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду в м. Рівне Рівненської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовом, просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з зобовязати відповідача недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії за 2007- 2009 роки.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Посилаючись на ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зазначив, що відсутня затверджена величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30 відсотків підвищення до пенсії дітям війни; мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому частиною третьою цієї статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом. Застосування такого розміру для визначення надбавок, підвищень до пенсій та розмірів допомоги цим Законом не передбачено; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не передбачено фінансування на 2007 рік витрат на виплату підвищення дітям війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 р. зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо питання фінансування витрат на підвищення до пенсії дітям війни внесені не були, порядок реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», затверджений постановою КМУ чи іншим нормативно-правовим актом, відсутній. Крім того, відповідач зауважив, що у 2008 році позивачу було виплачено підвищення до пенсії у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно якого 01.01.2008р. особам, що мають статус «дитина війни», призначається підвищення до пенсії в розмірі надбавки, установленої для учасників війни 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після набрання чинності рішенням Конституційного Суду від 22.05.08 р. № 10-рн/2008 постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в таких розмірах: з 22 травня 48,10 грн., з 1 липня 48,20 грн., з 1 жовтня 49,80грн. Враховуючи вищенаведене, просить в поновленні строку звернення до суду та у задоволенні позову відмовити.

Сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 10 червня 1940 року. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років є дитиною війни. Отже, відповідач є дитиною війни.

Законом України „Про соціальний захист дітей війни встановлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Частина 2 ст. 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України всі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Частиною 3 ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни було обмежено: пенсії або довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищувалась в меншому, ніж визначено Законом України „Про соціальний захист дітей війни, розмірі, і лише дітям війни-інвалідам: з 1-го січня 2007 року на 19 грн.; з 1-го квітня 2007 року на 20,30 грн.; з 1-го жовтня 2007 року на 20,55 грн.

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України, вичерпний перелік яких закріплений у ст. 64 Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», за якими підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 визнано неконституційними положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

З дня ухвалення Конституційним Судом України рішень №6-рп/2007 та №10-рп/2008 визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» втратили чинність та положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", отже, з цього часу відновлено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними.

Таким чином, всупереч рішенню Конституційного Суду України Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне оспорювана позивачем надбавка з 09 липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року до 31 січня 2009 року виплачувалась не в повному обсязі.

Однак, згідно ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Іншими нормативно-правовими актами не визначено строк звернення до суду за не нарахованими пенсіями, а тому посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, який передбачений ч.2 ст.99 КАС України, суд вважає обґрунтованими.

Клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом порушених прав задоволенню не підлягає, оскільки причини пропуску такого строку суд не вважає поважними з наступних підстав.

Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року набрав чинності з 1 січня 2006 року, офіційно опублікований в «Урядовому курєрі» 22.12.2004; «Президентському віснику» 24.12.2004 року; «Голосі України» 28.12.2004року; «Офіційному віснику України» 31.12.2004 року та Відомостях Верховної Ради України 28.01.2005 року.

У відповідності до ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом.

Тобто всі нормативні акти оприлюднюються та є загальнодоступними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 та № 10-рп/2008 офіційно опубліковані в «Офіційному віснику України» 27.07.2007 та 06.06.2008.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав можливість ознайомитись з нормативно-правовими актами, знати про порушення своїх прав та своєчасно звернутися до суду за їх захистом, а звернувся лише 20 січня 2010 року.

Враховуючи, викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо виплати підвищення до пенсії за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 19 січня 2009 року слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 20 січня 2009 року до 31 січня 2009 року, оскільки дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка передбачає виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком була відновлена з 22 травня 2008 року і після цього зупинена була, відтак позивач має право на таку виплату.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 99, 100, 128, 161, 162, 167 КАС України, Законом України „Про соціальний захист дітей війни, ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо ненарахування ОСОБА_1 щомісячної держаної соціальної допомоги як дитині війни за період з 20 січня 2009 року до 31 січня 2009 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену 30% щомісячну держану соціальну допомогу до пенсії як дитині війни за період з 20 січня 2009 року до 31 січня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 3 (три) гривні 40 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Постанова також може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя