Справа № 402/1295/17
Суддя: Ясінський Л. Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/1295/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Ясінського Л.Ю.

за участі секретаря - Кашнікова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 об"єднане управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області про поновлення строку за зверненням до суду за захистом порушеного права, поновлення довічного грошового утримання судді у відставці за період призупинення стягнення довічного грошового утримання з 16.04.2009 року по 21 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказиним адміністративним позовом , пославшись на те, що 6 квітня 1990 року він був обраний суддею Ульяновського районного суду Кіровоградської області.

16 квітня 2009 року був звільнений з посади судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області у зв'язку з закінченням строку, на який було обрано.

На момент звернення його стаж роботи на посаді судді становить 21 рік, 2 місяці та 14 днів , що підтверджується копією трудової книжки.

Право на відставку, а відтак і на отримання щомісячного довічного грошового утримання він набув ще до 02.02.2008 року.

З даного числа реалізував своє право на отримання грошового утримання, що підтверджується наказом начальника управління ДСА в Кіровоградській області від 18.07.2008 року. Починаючи із 18.07.2008 року йому було призначено щомісячне грошове утримання в розмірі 80 відсотків, що пітверджується довідкою ТУ ДСА в Кіровоградській області. Починаючи із 16.04.2009 року виплата довічного грошового утримання призупинена у зв»язку із звільненням.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Благовіщенського об"єднаного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області позовні вимоги задоволено частково. В резолютивній частині суд постановив: «Визнати протиправними дії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання, як судді звільненого у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено противоправними.

Зобов'язати ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді без обмежень максимального розміру починаючи із 21.03.2017 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді за період з 16.04.2009 року по 19.11.2016 року включно - залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.»

У мотивувальній частині вказаної постанови встановлено, що право на довічне грошове утримання у ОСОБА_1, як у судді, який пропрацював більше 20 років, набуте з 02 лютого 2008 року, яке у частині виплати грошового утримання було реалізовано до 16 квітня 2009 року, тобто часу звільнення.

Із 16 квітня 2009 року щомісячні виплати довічного грошового утримання були призупинені.

Призупинення виплати є засобом тимчасового характеру і триває до закінчення певного проміжку часу чи настання певних обставин, та не позбавляє позивача права на нарахування щомісячного довічного грошового утримання в цілому за весь період дії цього часу. Тобто, фактично нарахування щомісячних виплат довічного грошового утримання повинні були здійснюватись, однак грошові кошти не виплачувались до настання певних обставин, що знімають ці тимчасові обмеження.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд вищезазначеною постановою визнав відмову у призначенні ОСОБА_1, як судді, довічного грошового утримання портиправною та такою, що порушує його права на отримання довічного грошового утримання після скасування дії по призупиненню.

Виходячи із вищевикладеного ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повинно поновити позивачу призупинені виплати починаючи із 16 квітня 2009 року по 19 листопада 2016 року.

Позивач просить суд поновити йому пропущений строк на звернення до суду, як пропущений з поважних причин у зв»язку з тим, що тільки з моменту винесення Постанови Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом встановлено, що позивач набув право на отримання довічного грошового утримання з 02 лютого 2008 року, реалізував його, а будь-які дії відповідача стосовно утворення перепон у отримані ним довічного грошового утримання є незаконними. Враховуючи той факт, що встановлення даних обставин дії тимчасового засобу призупинення втрачають свою силу, оскільки судом встановлено, що позивач набув та реалізував своє право на отримання довічного грошового утримання, позивач вважає, що має право на звернення до суду за відновленням порушених прав. Раніше звернення до суду було неможливим, оскільки не було обґрунтувань закріплених судовим рішенням стосовно протиправних дії відповідача.

Поважними причинами звернення до суду за відновленням порушеного права є те, що позивач не втратив право на отримання довічного грошового утримання, а його право на отримання довічного грошового утримання було лише призупинено.

У позовній заяві позивач просить : визнати поважними причини пропуску строку за зверненням. Поновити строк звернення до суду по виплаті довічного гршового утримання. Зобов"язати ОСОБА_2 об"єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області поновити, призначити та виплатити йому довічне грошове утримання за минулий період з 16.04.2009 року по 19.11.2016 року включно в розмірі 82 % грошового утримання без обмежень максимального розміру.

В судове засіданя позивач не з"явився подав до канцелярії суду заяву в якій зазначив. що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надіслав до канцелярії суду заперечення та заяву в якій просить у задоволені адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що позивача звільнено з посади судді не у зв»язку із відставкою, як того вимагає ст.142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», а у зв»язку із закінченням строку на який його було призначено.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню .

При вирішенні даного публічно-правового спору, суд керується нормами Конституції України, рішеннями Конституційного суду України , висновками Верховного суду України, КАС України, Європейською хартією щодо Закону про статус суддів від 10 липня 1998 року, та Законом України "Про статус суддів "від 15 грудня 1992 року , з наступними змінами та "Про судоустрій і статус суддів " в редакції від 7 липня 2010 року.

Так, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні даної справи керується принципом верховенства права, з урахуванням практики Європейского суду з прав людини відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд встановив, що Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об"єднане управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області - задоволено частково.

В резолютивній частині суд постановив:

Визнати протиправними дії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання, як судді звільненого у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено противоправними.

Зобов'язати ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді без обмежень максимального розміру починаючи із 21.03.2017 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді за період з 16.04.2009 року по 19.11.2016 року включно - залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 просить суд поновити йому строк звернення до суду по виплаті йому довічного грошового утримання, оскільки залишення позову без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду не позбавляє його права звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у постанові від 30 серпня 2017 року встановила, що право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 80 % заробітної плати судді позивач ОСОБА_1, як суддя набув 02 лютого 2008 року, яке в частині виплати грошового утримання було реалізовано до 16 квітня 2009 року.

При цьому судом враховується правова позиція Верховного Суду України, визначена в постанові від 01.07.2014 р. в справі № 21-244а14, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи зі слідуючого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 статті 102 КАС України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Як встановлено Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року, яка вступила в законну силу, право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 80 % заробітної плати судді позивач ОСОБА_1, як суддя набув 02 лютого 2008 року, яке в частині виплати грошового утримання було реалізовано до 16 квітня 2009 року.

16 квітня 2009 року дана виплата була призупинена.

Починаючи із 16 квітня 2009 року право на отримання довічного утримання позивачу було припинено у звязку з звільненням позивача з посади суді по закінченню строку на який його було обрано .

З довідки пенсійного фонду ( 52), яка додана заявником до позову, вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду із заявою про поновлення довічного грошового утримання судді 05 червня 2009 року, однак відповідач прийняв розпорядження від 21.07.2009 року ( 51) в якому зазначено, що у зв"язку із відсутністю правових підстав позивачу призначено пенсію по інвалідності.

Вказані факти сторонами не оспорюються.

Дослідивши в судовому засіданні вищезазначену належним (чином завірену ксерокопію) заяви позивача про призначення йому довічного грошового утримання від 5 червня 2009 року про призначення пенсії, суд дійшов висновку, що заява позивача "Про призначення довічного грошового утримання" була подана в строки передбачені діючим на той час законодавством, тому позивач не втратив права на отримання довічного грошового утримання як суддя звільнений по закінченню строку на який його обрано, з наступного дня після відрахування судді з штату суду.

Заява позивача від 5 червня 2009 року "Про призначення довічного грошового утримання" фактично не була розглянута по суті Благовіщєнським обєднаним управлінням пенсійного фонду України від Кіровоградській області до 14 грудня 2017 року, коли до суду надійшло заперечення. Оскільки, як встановлено судом, відповідач по даній заяві розпорядження не прийняв, не було вирішено питання про призначення чи відмову у призначенні довічного грошового утримання, натомість було прийнято рішення про призначення пенсії по інвалідності, що регулюється іншими нормативно-правовими актами та із застосуванням інших підстав.

Відсутність розпорядження за результатами розгляду заяви про призначення довічного грошового утримання, призвело до порушення прав позивача на оскарження такого рішення та можливості отримання довічного грошового утримання з 16 квітня 2009 року.

В запереченні на позовну заяву відповідач зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог лише з відсутності правових підстав передбачених ст.142 Закону "Про судоустрій і статус суддів" у зв"язку із не досягненням позивачем віку, з якого може бути призначено довічне грошове утримання.

Дане заперечення проти позову з боку відповідача, на якому згідно ст.71 КАС України лежить процесуальний обовязок доказування правомірності оскаржуваних дій, судом не можуть бути прийнятний до уваги з огляду на наступне:

Припинення виплати довічного грошового утримання не позбавило позивача права на його отримання, оскільки в судовому засіданні 14 грудня 2017 року Ульяновським районним судом було встановлено, що позивач звернувся до Ульяновського пенсійного фонду В Кіровоградській області з заявою про призначення довічного грошового утримання 6 червня 2009 року в межах передбаченого законодавством трьохмісячного строку за зверненням про призначення довічного грошового утримання. По заяві позивача, відповідачем було прийнято рішення про призначення не довічного грошового утримання, а пенсії державного службовця по інвалідності, у звязку з неврегульованістю законодавством.

Дане посилання відповідача суперечить частині першій статті 126 Конституції України де визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України, а також рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року, та № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року .

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Довічне грошове утримання судді є однією з гарантій незалежності суддів, які не можуть бути звужені чи скасовані на час прийняття нових законів та внесених змін до чинних. (ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 43 Закону» Про статус суддів «в редакції 1992 року, ст. 138 ч. 3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року) визначено, що кожний суддя який пропрацював на посаді судді 20 років має право на отримання довічного грошового утримання. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від документів, які регулюють рух бюджетних асигнувань і відсутності коштів. Крім того, незважаючи на компетенцію деяких органів влади по наданню обов'язкових роз'яснень щодо виконання вимог законодавства, наявність чи відсутність будь-яких відомчих чи міжвідомчих роз'яснень, інструкцій та розпоряджень щодо механізму виконання норм Закону України не може бути підставою для невиконання цих норм, якщо це тягне за собою порушення прав та законних інтересів, звужують права та інтереси громадян України.

Посилання відповідача також не відповідає обставинам, що були встановлені іншим судом у ході іншого судового розгляду і відображені у Постанові Дніпропетровського апеляційного суду від 31 серпня 2017 року де зазначена позиція відповідача була визнана такою, що не відповідає нормам діючого законодавства, а рішення що базуються на ній є протиправним.

Оскільки дане рішення суду набуло законної сили, то обставини що були встановлені в ході зазначеного судового розгляду, не підлягають повторному доведенню.

Виходячи із системного аналізу законодавства, а саме ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» звільнення суддів у зв'язку з закінченням строку повноважень за умови праці на посаді судді не менше 20 років дає право на відставку, а відповідно звільнення з посади за вказаних обставин фактично прирівнюється до відставки. При цьому зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, передбачає як припинення повноважень судді, так і призначення належного матеріального забезпечення.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Довічне грошове утримання позивачу було призначено: в розмірі 80 %.

Частиною 3 ст.138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року в первинній редакції було встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. В новій редакції цієї статті, яка діяла з 01 жовтня 2011 року, зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів. Статтею 5 ЦК України встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов"язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Позивачу щомісячне довічне грошове утримання було призначено на підставі Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ в розмірі відповідно 80 % заробітної плати, ця розрахункова величина ніким не переглядалась в бік її зменшення і до цього часу є дійсною для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Крім того, згідно ст. 43 Закону України "Про статус суддів", який діяв на час виходу у відставку позивача, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку. За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості і соціального захисту, як і до виходу у відставку. Зазначені гарантії встановлені судді у відставці закріплені також в ч.5 ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Держава взяла на себе обов"язок нараховувати та виплачувати судді у відставці щомісячне довічне грошове утримання у відсотковому відношенні до грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та поклала виконання цього обов"язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, однак вони не вчинили жодної дії щодо нарахування позивачам щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру грошового утримання працюючого судді, та виплату їм цього утримання.

Як вбачається із листа Пенсійного фондк України ( 50) на адресу Державної судової адміністрації від 22.02.2014 №4859/02-20 відповідно до пункту 1.2 розділу І Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв"язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров"я, що перешкоджає продовженню виконання обов»язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату цього суду.У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Суд встановив, що 16 квітня 2009 року позивач був звільнений з посади судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області у зв'язку з закінченням строку, на який було обрано . 05 червня 2009 року подав до Пенсійного фонду заяву про поновлення йому довічного грошового утримання.

Виходячи із вищевикладенного, суд дійшов висновку, що в даному випадку дії відповідача, щодо ненарахування та несплати ОСОБА_1, як судді звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, довічного грошового утримання у період з 16.04.2009 року по 21 березня 2017 року є неправомірними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.ст.ст. 9, 158-163, 183-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Зобов"язати ОСОБА_2 об"єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області поновити, призначити та виплатити ОСОБА_1 Едуардовичу- судді, звільненому у з"язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % за період з 16.04.2009 року по 19.11.2016 року включно.

Стягнути з Благовіщенського об"єднаного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь Держави 640 грн. судового збору.

Допустити негайне виконання постанови суду в межах виплат за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ульяновський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

ССуддя: ОСОБА_3