Справа № 816/1249/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. Справа № 816/1249/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2017р. по справі № 816/1249/17

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області третя особа ОСОБА_3 міська рада

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області (надалі по тексту відповідач), третя особа: ОСОБА_3 міська рада, в якому просив суд:

-визнати протиправною (незаконною) бездіяльність відповідача у зв'язку з невиконанням виконавчого листа, виданого 21 квітня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтави у справі № 554/5328/15-а і зобов'язати виконати його в порядку, передбаченому розділом ІІ Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845;

- стягнути з відповідача на користь позивача 1200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною (протиправною) бездіяльністю відповідача.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, третя особа: ОСОБА_3 міська рада, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016 у справі № 554/5323/15-а апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4, Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_2 з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_2 житлово-комунального господарства виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради - задоволено частково. Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 19 листопада 2015 року по справі № 554/5323/15-а - скасовано в частині:

- визнання частково незаконним та скасування розпорядження Полтавського міського голови №247-р від 16.08.2010 Про закріплення контейнерних майданчиків на території м.Полтави, в частині розташування контейнерного майданчика для збору твердих побутових відходів, в кількості п'яти контейнерів, біля будинку № 3 по вул. Ватутіна в м. Полтаві;

- зобов'язання ОСОБА_2 з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради та Головного управління держсанепідемслужби у Полтавській області, у відповідності до вимог п. 2.10 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць створити комісію для встановлення місця перенесення контейнерного майданчика для збору твердих побутових відходів від будинку № 3 по вул. Ватутіна в м. Полтаві;

- зобов'язання комісії у складі ОСОБА_2 з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради та Головного управління держсанепідемслужби (в разі необхідності також інших залучених органів), встановити місце перенесення контейнерного майданчика для збору твердих побутових відходів від будинку № 3 по вул. Ватутіна в м. Полтаві чи таку неможливість, шляхом огляду прилеглої території та проведенням вимірів відстаней до будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення, та скласти акт щодо місця розташування контейнерного майданчика із зазначенням відповідних вимірів.

Ухвалено нову постанову, якою в цій частині позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Полтавського міського голови №247-р від 16.08.2010 Про закріплення контейнерних майданчиків на території м. Полтави, в частині розташування контейнерного майданчика для збору твердих побутових відходів, в кількості п'яти контейнерів, біля будинку № 3 по вул. Ватутіна в м. Полтаві.

Зобов'язано виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради вчинити необхідні дії з метою припинення використання контейнерного майданчика по вул. Ватутіна в м. Полтаві.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 19 листопада 2015 року по справі № 554/5323/15-а - скасовано в частині визнання незаконними і скасування Акту комісійного обстеження по вул. Ватутіна, 3 та вул. Зигіна, 6 в м. Полтаві від 23.10.2014 та Акту комісійного обстеження по вул. Ватутіна, 3 в м. Полтава від 19.11.2014 та в цій частині провадження по справі закрито.

В іншій частині постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 19 листопада 2015 року по справі № 554/5323/15-а залишено без змін.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 208,08 грн. ( двісті вісім гривень) та за подачу апеляційної скарги в сумі 229,68 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 міської ради /а.с. 65-73/.

21.04.2016 Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист по справі № 554/5328/15-а про стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору за подачу позовної заяви в сумі 208,08 грн. ( двісті вісім гривень) та за подачу апеляційної скарги в сумі 229,68 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 міської ради /а.с. 36/.

24.01.2017 позивачем подано до ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області заяву про виконання судового рішення разом із оригіналом виконавчого листа по справі № 554/5328/15-а, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 21.04.2016, та іншими документами: копією постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016 у справі № 554/5323/15-а, дублікатом квитанції № 20Р2387 від 23.04.2015 /а.с. 37/.

ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/183 від 26.01.2017 поданий пакет документів повернуто позивачу без виконання на доопрацювання та подальшого звернення /а.с. 106/.

31.01.2017 позивачем подано до ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області заяву про виконання судового рішення разом із оригіналом виконавчого листа по справі № 554/5328/15-а, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 21.04.2016, та наступними документами: копією постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016 у справі № 554/5323/15-а, дублікатом квитанції № 20Р2387 від 23.04.2015 та дублікатом квитанції № 20Р03156 від 03.12.2015 /а.с. 54-58, 65-73, 75, 76/.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.02.2017 по справі № 554/5323/15-а у задоволенні заяви начальника ОСОБА_2 державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області про зміну чи встановлення способу, порядку виконання судового рішення у справі №554/5328/15-а відмовлено /а.с. 43/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.02.2017 по справі № К/800/9883/16, К/800/10206/16 касаційні скарги виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради на постанову Октябрського районного суду м. Полтави, ОСОБА_1, ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 - без змін /а.с. 44-53/.

ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/752 від 27.03.2017 поданий пакет документів повернуто позивачу без виконання на підставі пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 /а.с. 108/.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виконання виконавчого листа по справі № 554/5328/15-а, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 21.04.2016, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності протиправної бездіяльності ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016 у справі № 554/5323/15-а Октябрським районним судом м. Полтави 21.04.2016 видано виконавчий лист по справі № 554/5328/15-а про стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору за подачу позовної заяви в сумі 208,08 грн. ( двісті вісім гривень) та за подачу апеляційної скарги в сумі 229,68 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 міської ради /а.с. 36/. У вказаному виконавчому листі у графі "найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я по батькові (для фізичних осіб) боржника" вказано "ОСОБА_3 міська рада", а графі "найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я по батькові (для фізичних осіб) стягувача" зазначено "ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1".

31.01.2017 ОСОБА_1 подано до ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області заяву про виконання судового рішення разом із оригіналом виконавчого листа по справі № 554/5328/15-а, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 21.04.2016, та наступними документами: копією постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016 у справі № 554/5323/15-а, дублікатом квитанції № 20Р2387 від 23.04.2015 та дублікатом квитанції № 20Р03156 від 03.12.2015 /а.с. 54-58, 65-73, 75, 76/.

ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/752 від 27.03.2017 поданий пакет документів повернуто позивачу без виконання на підставі пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 /а.с. 108/.

У листі ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/752 від 27.03.2017 зазначено про неможливість виконати судове рішення, оскільки ОСОБА_3 міська рада відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 22.06.2012 № 758 "Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України" не обслуговується в ОСОБА_2 як клієнт та не має відкритих рахунків, з яких можна було б здійснити безспірне списання коштів як з рахунків боржника. Вказано, що стягнення судового збору регулюється пунктом 24 Порядку і стягнення повинно здійснюватися за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 міської ради як боржника по виконавчому листу, а не пунктом 19 Порядку.

Проте, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача у зв'язку з невиконанням виконавчого листа, виданого 21 квітня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтави у справі № 554/5328/15-а є протиправною, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:державний орган;державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Відповідно до п. 12 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Враховуючи приписи ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 12 Бюджетного кодексу України колегія суддів зазначає, що боржник ОСОБА_3 міська рада як бюджетна установа є неприбутковою та повністю утримуються за рахунок місцевого бюджету, а тому рішення суду про стягнення коштів з бюджетної установи ОСОБА_3 міської ради підлягає виконанню управлінням Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 /надалі - Порядок № 845/.

Відповідно до приписів пункту 2 Порядку № 845 боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п. 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового звязку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Пунктом 9 Порядку №845 передбачено, що орган Казначейства повертає:

1) виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- предявлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобовязання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

наявні інші передбачені законом випадки.

ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/752 від 27.03.2017 поданий пакет документів повернуто позивачу без виконання на підставі пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 /а.с. 108/.

У листі ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/752 від 27.03.2017 зазначено про неможливість виконати судове рішення, оскільки ОСОБА_3 міська рада відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 22.06.2012 № 758 "Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України" не обслуговується в ОСОБА_2 як клієнт та не має відкритих рахунків, з яких можна було б здійснити безспірне списання коштів як з рахунків боржника.

Отже, підставою повернення без виконання виконавчого листа стала відсутність рахунків ОСОБА_3 міської ради в органах Державного казначейства.

Між тим, колегія суддів зазначає, що зазначена підстава не передбачена п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 як підстава повернення виконавчого документу стягувачеві.

Зазначене вище свідчить про неправомірність дій відповідача щодо повернення позивачу виконавчого листа без виконання.

Пунктом 16 Порядку № 845 визначено, що органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів:

1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів;

2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії;

3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами;

4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти;

5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб;

6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку (п. 17 Порядку № 845).

Отже, зазначеними приписами Порядку №845 передбачено право позивача на звернення до органу Казначейства про стягнення надходжень бюджету та повноваження органів Казначейства на безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету, що надійшли, серед іншого, в інший установлений законодавством спосіб.

Посилання відповідача у листі ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області № 06-14/752 від 27.03.2017 на те, що стягнення судового збору на користь позивача повинно регулюється пунктом 24 Порядку №845, а не пунктом 19 Порядку №845 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки п.24 Порядку №845 передбачає безспірне списання коштів з рахунків боржника, а не за рахунок бюджетних асигнувань боржника.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправною (незаконною) бездіяльність відповідача у зв'язку з невиконанням виконавчого листа, виданого 21 квітня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтави у справі № 554/5328/15-а і наявність підстав для зобов'язання виконати його в порядку, передбаченому розділом ІІ Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Між тим, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною (протиправною) бездіяльністю відповідача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 (далі - ЦК України ) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 вище зазначеної статті ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 Верховний Суд України говорить про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів.

Позивач в обґрунтування позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди зазначив, що протиправною поведінкою відповідача йому було завдано душевні страждання.

Проте, колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано завдання йому моральної шкоди саме у сумі 1200 грн. та не доведено наявність причинного зв'язку між шкодою у сумі 1200 грн. і протиправною поведінкою відповідача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної частини позову.

Таким чином, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу-відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем у справі понесено судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1344 грн, що підтверджується квитанцією 11Р2777 від 28.07.2017 року та квитанцією №0.0.869556971.1 від 13.10.2017 р.

Враховуючи, що колегія суддів приходить до висновку про ухвалення судового рішення про часткове задоволення позову на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, то відповідно до приписів ст. 94 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне присудити на користь позивача здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області у розмірі 672 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2017р. по справі № 816/1249/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області щодо невиконання виконавчого листа, виданого 21 квітня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтави у справі № 554/5328/15-а.

Зобов'язати ОСОБА_2 державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області виконати виконавчий лист, виданий 21 квітня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтави у справі № 554/5328/15-а.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області (вул. Небесної Сотні, 1/23, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,36039) витрати зі сплати судового збору у розмірі 672 (шістсот сімдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 22.12.2017 р.