Справа № 227/3336/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року справа №227/3336/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Чернявська К.Г.,

за участю: представника позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_4, довіреність № 31 від 13.12.2017 року,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/3336/16-а за позовом ОСОБА_5 до Білозерської міської ради Донецької області про визнання рішень протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Білозерської міської ради Донецької області, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив визнати неправомірним та скасувати рішенння Білозерської міської ради про припинення дії договору оренди земельної ділянки: № 7/16-4 від 09.08.2016 року відносно договору № 275 від 16 вересня 2002 року; № 7/17-20 від 22 вересня 2016 року відносно договору № 374 від 29 липня 2003 року; № 7/27-9 від 20 квітня 2017 року відносно договору № 4АА17400048 від 19 березня 2008 року; № 7/27-10 від 20 квітня 2017 року відносно договору № 4АА17400047 від 19 березня 2008 року; зобовязати відповідача продовжити термін дії договорів на 2 роки кожний.

Постановою від 26 жовтня 2017 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року та прийняти нове рішення яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що посилання відповідача і суду першої інстанції на інформаційний лист Добропільської ОСОБА_6 у Донецькій області від 16 травня 2016 року № 4729/05-07-13, відповідно до якого станом на 16 травня 2016 року за позивачем в картках особового рахунку зі сплати орендної плати рахується податковий борг у розмірі 49576,36грн., та також відображено, що за 4 місяця 2016 року сплата відсутня - є безпідставним, оскільки ці листи не стосуються предмету спору тому що ця спірна заборгованість зовсім за іншим договором оренди у м. Добропілля, яке перебуває у зоні АТО, і не має відношення до земельних ділянок у м. Білозерське. Вважає, що посилання відповідача і суду першої інстанції на акти від 07 липня 2016 року та 17 липня 2016 року за висновками яких територія не прибирається від сміття, відсутні урни, земельні ділянки перебувають у неналежному стані, є безпідставними, оскільки це штучно створені свідчення для створення підстав для не продовження договорів оренди земельних ділянок. Також зазначив, що оскільки позивач весь час виконував умови договорів оренди, при цьому відповідачем за весь час користування земельними ділянками жодних зауважень, або претензій до позивача, стосовно умов оренди і процедури, відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не було, тому у позивача є переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. Посилається на те, що звернення з пропозицією поновлення договорів оренди направлено відповідачу 24.06.2016 року, тобто раніш ніж відповідач виніс рішення про припинення дії договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, з клопотанням про розгляд справи за його участю не звертався.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження по справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Предметом позову є спір про право на користування земельною ділянкою, а тому спір є приватно-правовим і вирішується у порядку господарського судочинства. В даній справі між позивачем та відповідачем виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою на правах оренди, де міська рада виступає в якості орендодавця, який передав землю позивачу на умовах оренди земельної ділянки, які визначені у оскаржуваному рішенні і оскаржуються позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що між Білозерською міською радою і ОСОБА_5 укладені договори оренди землі:

№ 275 від 16 вересня 2002 року на земельну ділянку площею 0,0534 га на строк один рік (том 1 а.с.10-13);

№ 374 від 29 липня 2003 року на земельну ділянку площею 0,0441 га на строк чотири роки (том 1 а.с. 159-162);

№ 4АА17400048 від 19 березня 2008 року на земельну ділянку площею 0,0024 га на строк два роки (том 2 а.с. 13-15);

№ 4АА17400047 від 19 березня 2008 року на земельну ділянку площею 0,0054 га на строк два роки (том 2 а.с. 52-54).

Рішеннями Білозерської міської ради Донецької області № 7/16-4 від 09.08.2016 року відносно договору № 275 від 16 вересня 2002 року (том 1 а.с. 53);

№ 7/17-20 від 22 вересня 2016 року відносно договору № 374 від 29 липня 2003 року (том 1 а.с. 115, 152);

№ 7/27-9 від 20 квітня 2017 року відносно договору № 4АА17400048 від 19 березня 2008 року (том 1, а.с. 213);

№ 7/27-10 від 20 квітня 2017 року відносно договору № 4АА17400047 від 19 березня 2008 року припинені дії вказаних договорів оренди земельних ділянок (том 1 а.с. 215).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Постановою Пленуму Вищого Господарського Суду від 17.05.2011 року № 6 (далі-Пленум), дані розяснення щодо однакового і правильного застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права у розгляді справ у спорах, що виникають із земельних відносин.

Відповідно до пп. 1.2 Пленуму, Господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 1 7, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Поряд з тим, згідно ст. 2, ч. 3 ст. 8 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності. Органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Справи у спорах за участю органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Нормами КАС України не передбачено розгляд в адміністративну судочинстві спорів, що виникають, пов'язані із земельними договірними відносинами, що виник між двома рівними сторонами господарювання. Наявність відповідачем суб'єкта владних повноважень не робить спір автоматично адміністративним.

Отже, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, а спір стосується земельних відносин, відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування, який реалізує повноваження власника землі, тому даний спір має розглядатися господарським судом.

За таких умов, колегія суддів прийшла до висновку, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обовязковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 195, ст. 229, ст. 250, ст. 310, п. 5 ч. 1 ст. 315, абз. 2 ч.1 ст. 319, ст. ст. 321, 322, ч.1 ст. 325, ст. ст. 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/3336/16-а за позовом ОСОБА_5 до Білозерської міської ради Донецької області про визнання рішень протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/3336/16-а скасувати.

Провадження по справі № 227/3336/16-а за позовом ОСОБА_5 до Білозерської міської ради Донецької області про визнання рішень протиправними та зобовязання вчинити певні дії закрити.

Повне судове рішення складене 20 грудня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду може бути оскаржено до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3