Справа № 344/2494/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/8176/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Коваль Т.О.

позивач: не зявився

відповідач: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2017 року (суддя Польська М.ВА., м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про поновлення строку на оскарження, зобовязання здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії у звязку з втратою годувальника,

В С Т А Н О В И В:

20.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та просила поновити строк для оскарження незаконних дій відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію у звязку з втратою годувальника за нормами Закону України «Про державну службу» та зобовязати відповідача перевести її на пенсію у звязку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» з 07.04.2016 року ( з наступного дня після смерті чоловіка) в розрахунку 70% суми заробітної плати державного службовця померлого годувальника, 6646,50 грн. та виплачувати в подальшому даний вид пенсійного забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.04.2016 року помер її чоловік ОСОБА_2, який перебував на обліку в Управлінні Пенсійною фонду в м. Івано-Франківську як одержувач пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону України «Про державну службу», за наявності стажу державної служби понад 20 років.

Оскільки, на час смерті розмір пенсії її чоловіка становив 8981,09 грн., що є більшим від розміру пенсії за віком позивача, 05.01.2017 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську за переведенням на пенсію у звязку з втратою годувальника за нормами Закону України «Про державну службу».

16.01.2017 року ОСОБА_1 отримала лист № 6/11-15 Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, яким їй відмовлено у переводі на пенсію у звязку з втратою годувальника.

Таку відмову вважає незаконною, оскільки при її винесенні порушені конституційні права щодо належного пенсійного забезпечення, гарантовані статтею 46 Конституції України.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2017 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що позивач із заявою до відповідача не зверталась, так як усне звернення у квітня 2016 року та скарга у січні 2017 року, не є таким зверненням, тобто чіткою заявою про переведення на інший вид пенсії, є помилковим, оскільки судом першої інстанції не було враховано той факт, що під час звернення до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську не знала про те, яким чином відбувається переведення з однієї пенсії на іншу, хоча про таке право їй було відомо.

05 січня 2017 року позивач звернулась із письмовою заявою на імя начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, на підставі якої їй було відмовлено у переводі на пенсію у звязку з втратою годувальника.

Звертає увагу суду на те, що Івано-Франківським міським судом не було враховано ту обставину, що вимогу про призначення пенсії за чинним Законом України «Про державну службу» не ставила. В даному випадку виявила бажання про переведення її на пенсію у звязку з втратою годувальника, так як її чоловік - ОСОБА_2, який помер 06.04.2016 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську як одержувач пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993року № 3723-ХІІ, за наявності стажу державної служби понад 20 років.

Вважає, що враховуючи, що на день чоловіка апелянт отримувала пенсію за віком, тобто щомісячну пенсійну виплату в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, то звернення за іншим видом пенсії повинно розглядатися як переведення на інший вид пенсії, а не призначення іншого виду пенсії, оскільки, як у квітні 2016 року, так і 05.01.2017 року позивач зверталася до Управління Пенсійного фонду в м.Івано-Франківську в статусі пенсіонера, якого набула ще 25.11.1998 року.

У відповідності до вимог статті 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спір між сторонами виник з приводу звернень позивача усних у квітні 2016 року та письмового у січні 2017 року про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника позивачу(переведення з одного виду на інший).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, з 25.11.1998 року їй була призначена пенсія по інвалідності, а з 01.01.2004 року пенсія за віком.

05.01.2017 року позивач звернулася до відповідача, а також до голови облдержадміністрації та Міністра соцполітики, після смерті чоловіка ОСОБА_2, який помер 06.04.2016 року, та отримував пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», із заявою-скаргою (а.с.10-11).

У своєму зверненні позивач зазначала, що вона 15.04.2016 року зверталася до відповідача в усному порядку щодо переведення її на пенсію по втраті годувальника, і не отримавши письмової відповіді щодо такого звернення зателефонувала на Урядову лінію КМУ, після чого їй повідомили про відсутність підстав для отримання пенсії чоловіка.

На звернення від 05.01.2017 року листом від 16.01.2017р. відповідач повідомив, що з письмовою заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника ОСОБА_1 не зверталася.

Разом з тим, зазначено, що вона має таке право на призначення (переведення) пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на загальних підставах, а не на підставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723, оскільки даний закон вже не чинний, а Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889 (чинний на час звернення позивача 05.01.2017 року - з 01.05.2016 року) не передбачає призначення пенсії по втраті годувальника.

Окрім того, ОСОБА_1 розяснено, що розмір пенсії позивача складає 1925,98грн., а при переведенні на пенсію по втраті годувальника вона складатиме менший розмір 1592,39 грн..

Не погодившись із такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що частиною третьою статті 45 Закону Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

Отже, дружина померлого як непрацездатний член його сімї (пенсіонер) має право на пенсію по втраті годувальника. При цьому суд першої інстанції зазначив, що визначальною є дата звернення такої особи про призначення пенсії по втраті годувальника тобто позивача, а не дата призначення пенсії за вислугою років померлому її чоловіку.

При цьому, суд першої інстанції звертає увагу на те, що позивач із такою заявою до відповідача не зверталася, жодних рішень про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший позивача, відповідач не приймав, оскільки предметом розгляду ними такої заяви позивача не було, що також підтверджується матеріалами справи

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 Закону України Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_3), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сімї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частина 1 статті 37 Закону № 1058-IV передбачає, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сімї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сімї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія у звязку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

За змістом частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пункт 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до Закону України Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Отже, відповідно до п.2.3 Порядку, особа, яка звертається про призначення (переведення) пенсії у звязку з втратою годувальника, окрім документів, що повинні бути наявні у пенсійній справі, повинна надати: довідку про склад сімї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сімї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сімї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сімї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

З відповіді від 16.01.2017 року щодо розгляду звернення з питань пенсійного забезпечення (а.с.12) встановлено, що ОСОБА_1 до відділу обслуговування з письмовою заявою про призначення пенсії у звязку із втратою годувальника не зверталася, також ні позивачем ні матеріалами справи не підтверджено звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії, відповідно до встановленого порядку Законом. Рішень про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший позивача, відповідач не приймав, оскільки предметом розгляду ними такої заяви позивача не було, що також підтверджується матеріалами справи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач у встановленому порядку до відповідача не звертався щодо призначення пенсії по втраті годувальника (переведення з одного виду пенсії на інший), жодного рішення про задоволення чи відмову у такому переведенні відповідач не приймав, права її на призначення пенсії у даному спорі не порушено, а відтак такий позов є передчасний, безпідставним.

Окрім того 11.12.2017 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано заяву, згідно якої остання повідомляє, що після завершення розгляду справ Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, 15.09.2017 року вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про призначення/перерахунок пенсії, форма якої передбачена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до Закону України Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак, відповідно до листа-відповіді Управління пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську від 28.08.2017 року за № 2432/03 їй було відмовлено в переводі з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відмова управління мотивована тим, що новим Законом України «Про державну службу» (від 10.12.2015 року № 889-VIII), який набув чинності з 01.05.2016 року, не передбачено призначення пенсії у звязку з втратою годувальника. Апелянт вважає, що її звернення повинно розглядатись як переведення на інший вид пенсії, а не призначення іншого виду пенсії, оскільки до Управління пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську в статусі пенсіонера, якого набула ще у 1998 році.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що згідно ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У разі, якщо позивач вважає, що відмова Управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську від 28.08.2017 року за № 2432/03 порушує її права, свободи або законні інтереси щодо переведення на інший вид пенсії, вона має право звернутися до суду в порядку, встановленому КАС України.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2017 року у справі № 344/2494/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст судового рішення

складено 22.12.2017 року.