Справа № 825/1397/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1397/17 Прізвище судді першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Служба Єдиного замовника» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року комунальне підприємство «Служба Єдиного замовника» (далі - Позивач, КП «Служба Єдиного замовника) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області) про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2017 року № як такого, що прийняте всупереч вимогам п. 1.3 ст. 1 ПК України та ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла до 19.05.2013 року).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що із порушенням справи про банкрутство забороняється застосування санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), у зв'язку з чим нарахування штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неврахуванні судом обставин, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після введення мораторію, а відтак не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у травні 2017 року працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області проведено камеральну перевірку КП «Служба Єдиного замовника» з питань перевірки дотримання строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. У ході перевірки Відповідачем було встановлено порушення Позивачем передбаченого п. 201.10 ст. 201 ПК України граничного строку реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідальність за що передбачена п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.

Висновки перевірки зафіксовані в акті від 15.05.2017 року №54/12-32126283 (а.с. 12-13).

За наслідками розгляду зауважень на заперечень на вказаний акт від 21.05.2017 року №654 (а.с. 14-16) Відповідач листом від 02.06.2017 року №2164/10/25-01-12-01-09 повідомив про залишення висновків акту перевірки без змін (а.с. 17-19).

На підставі викладених в акті перевірки відомостей Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 року №, яким до Позивача: за затримку реєстрації податкових накладних на суму 54 303,19 грн. на 15 днів і менше застосовано штраф у розмірі 10% в сумі 5 430,31 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних на суму 20 714,25 грн. від 16 днів до 30 днів застосовано штраф у розмірі 20% в сумі 4 142,85 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних на суму 23 331,22 грн. від 31 до 60 днів застосовано штраф у розмірі 30% в сумі 6 999,36 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних на суму 46 559,33 грн. від 31 до 60 днів застосовано штраф у розмірі 30% в сумі 18 623,73 грн. (а.с. 9-10).

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 10.08.2017 року №17571/6/99-99-11-03-01-25 (а.с. 24-26) скаргу КП «Служба Єдиного замовника» від 19.06.2017 року №798 (а.с. 20-23) залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. 75 ПК України, а також ст. ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється нарахування штрафів і пені.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відтак суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що до повноважень контролюючого органу належить проведення камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду першої інстанції про необґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2008 року у справі №9/46б порушено справу про банкрутство КП «Служба Єдиного замовника» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с. 11).

Разом з тим, як вірно зазначає Апелянт, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 року № про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних прийнято у період з лютого по грудень 2016 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статей 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного і є похідними від нього.

Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, то не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Наведену правову позицію неодноразового висловлював Верховний Суд України у постановах від 25.06.2011 року № 21-113а11, від 11.06.2012 року №21-179а12 та від 09.07.2013 року у справі №21-178а13.

Однак вказані обставини були залишені поза увагою суду першої інстанції, який помилково застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 12.03.2013 року у справі №3-71гс12, якою усувалися розбіжності щодо неоднакового застосування положень ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при виконанні цивільно-правових та господарських договорів, зобов'язання за якими виникли після введення дії мораторію. Натомість, предметом даного спору є вирішення питання щодо правомірності застосування під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог податкового законодавства, вчинене суб'єктом господарювання після порушення справи про банкрутство.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Враховуючи те, що допущене КП «Служба Єдиного замовника» вимог ст. 201 ПК України мало місце після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів вважає, що ГУ ДФС у Чернігівській області правомірно застосувало до платника податків штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладених в Єдиному реєстрації.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки надав помилкове тлумачення нормам матеріального права, невірно визначивши правовий статус конкурсних та поточних кредиторів.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області - задовольнити повністю.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Служба Єдиного замовника» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено « 21» грудня 2017 року.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко