Справа № 804/3555/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 р. Справа № 804/3555/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,-
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані припис та постанови винесені на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про порушення вимог трудового законодавства, яке полягало у відсутності трудового договору з найманою фізичною особою. Позивач зазначає, що між ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою укладено цивільно-правовий договір про надання послуг по організації реклами та реалізації товару, що не заборонено чинним законодавством. Оскільки висновки відповідача, які зазначені в акті перевірки, зроблені без урахування всіх істотних обставин, прийнята постанова про накладення штрафних санкцій є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 20.03.2017 №520-П, направлення на проведення перевірки від 21.03.2017 №79/4.3-н та за згодою Держпраці України від 16.03.2017 №2965/4.3/4.2-ДП-17 в період з 23.03.2017 по 24.03.2017 посадовою особою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області проведена позапланова перевірка дотримання ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю.
За наслідками перевірки складено ОСОБА_2 перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №83/4.3-5 (далі ОСОБА_2 перевірки).
ОСОБА_2 перевірки зафіксовано наступні порушення: ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), ч.2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1, 2, 4 ст. 95 КЗпП України, ст. 3 ЗУ «Про оплату праці».
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Таким чином, з правового аналізу зазначеної норми права випливає, що трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.
За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Якщо фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.
Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.
Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.
Оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд дійшов переконання, що сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. При цьому сторони дотримались обов'язкової вимоги щодо письмової форми договору.
Підпунктом 1.3 пункту 1 Договору, Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг у відповідності із умовами даного Договору.
Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Договору, факт надання відповідних послуг (робіт) з боку Виконавця буде засвідчуватись ОСОБА_2 прийому виконаної роботи, який підписується сторонами договору після закінчення терміну надання послуг.
Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Договору, термін дії договору з 03.01.2017 до 28.02.2017.
Тобто, у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.
Оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актом виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.
Відповідно до пункту 4 ОСОБА_2 приймання-передачі виконаної роботи (наданих послуг) до цивільно-правового договору від 03.01.2017, після вирахування податків Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 1288 грн.
Договір та приймання-передачі виконаної роботи (наданих послуг) до цивільно-правового договору від 03.01.2017) підписані власноручно Сторонами Договору.
В даному випадку, як було встановлено під час перевірки відносини між позивачем та фізичною особою ОСОБА_5 оформлено цивільно-правовим договором, що не є підставою виникнення трудових відносин, на які поширюється трудове законодавство. Разом з тим, укладення таких цивільно-правових договорів чинним законодавством не заборонено.
28.02.2017 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 складено ОСОБА_2 приймання-передачі виконаної роботи (наданих послуг) і виплачено їй винагороду, що підтверджується відомістю на виплату грошей за 28.02.2017.
Також, 28.04.2017 ФОП ОСОБА_1 подано до Орджонікідзевського відділення Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області звіт «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (реєстраційний номер звіту НОМЕР_1). У цьому звіті відображено нараховані та виплачені суми доходу ОСОБА_5, як за договором ЦПХ (ознака доходу 102), так і заробітна плата (ознака доходу 101).
Згідно ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.
Запис до трудової книжки ОСОБА_5 про прийняття її на роботу з 03.01.2017 ФОП ОСОБА_1 не вносився, так як ОСОБА_5 не входила до штату, не підлягала правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік її робочого часу не здійснювався, оскільки у цей період діяв договір ЦПХ.
22.01.2017 року ОСОБА_5 повідомила ФОП ОСОБА_1 про припинення їй допомоги по безробіттю.
На підтвердження вказаного, ОСОБА_5 надала трудову книжку у якій ці обставини були підтверджені (запис у книжці №4). Враховуючи ці обставини було видано наказ від 22.01.2017 року за №4 про прийняття ОСОБА_5 на роботу з 23.01.2017, а 23.01.2017 з ОСОБА_5 укладено трудовий договір. Про прийняття на роботу працівника (укладення трудового договору) було повідомлено Орджонікідзевське відділення Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області. До трудової книжки ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_1 внесено запис за №5 про прийняття її на роботу. З цього ж часу почався облік робочого часу та нарахування заробітної плати, що підтверджується відповідними документами, та не заперечується матеріалами перевірки.
Зазначені обставини також підтверджується постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017 у справі №184/604/17, яка набрала законної сили 23.05.2017.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги
Таким чином, суд робить висновок, що дії відповідача, що слугували для прийняття постанови від 12.04.2017 №83/4.3-5/335 є протиправними, а постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 12.04.2017 №83/4.3-5/335 винесена неправомірно та з порушенням норм діючого законодавства, а отже є такою, що підлягає скасуванню.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 94 КАС України, стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 960, 00 грн. відповідно до квитанції № N13Y637823 від 26.05.2017.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.
Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 960, 00 грн. відповідно до квитанції № N13Y637823 від 26.05.2017
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя ОСОБА_6