Справа № 376/1404/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 376/1404/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клочко В.М. Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,

за участю секретаря: Левченка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сквирського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області на постанову Сквирського районного суду Київської області від 20.06.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сквирського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Сквирського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 20.06.2017 позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Сквирського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області щодо призначення позивачу пенсії по втраті годувальника із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік в сумі 1197,91 грн. з 15.02.2017 року, та зобов'язано призначити пенсію по втраті годувальника відповідно до статей 36-38, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2014-2016 роки.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку відповідача з 06.05.1994, та йому призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Позивач звернулась до відповідача з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

15.02.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до статей 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом відповідача від 10.05.2017 № 3/В-01 позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, та вказано, що відповідно до частини 2 пункту 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при переведенні особи з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати по народному господарству,який враховується під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, тобто 1197,91 грн.». Свою відмову обґрунтував тим, що вважає дану процедуру «переведення з одного виду пенсії на інший.» та при обрахунку заробітної плати застосував показник середньої плати працівників, зайнятих у галузі економіки за 2007 рік, а не показники середньої заробітної плати за 2014 2016 р.

Не погоджуючись з діями та висновками Управління Пенсійного фонду України, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, пенсія у зв'язку із втратою годувальника. На підставі приписів ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Колегія суддів вказує, що в даному випадку показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Відповідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію в зв'язку з втратою годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї, зокрема, вважаються чоловік ( дружина), батька, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Пенсія в зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірах: на одного непрацездатного члена родини - 50% пенсії за віком померлого годувальника; на двох і більше непрацездатних членів сім'ї 100 % пенсії за віком померлого годувальника.

Так, у частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ) передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-ІУ із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) та пунктів 1.1, 2.1, 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. за №22-1. зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі-Порядок №22-1).

Відповідно до статті 36 Закону №1058 (п.п.1-2) передбачено право дружини померлого годувальника, що перебувала на його утриманні та досягла пенсійного віку, на отримання пенсії по втраті годувальника. Відповідно до довідки № 269 виданої виконавчим комітетом Володарської селищної ради, позивач дійсно знаходилась на утриманні чоловіка до дня його смерті 12.02.2017.

Згідно статей 37, 38, ч. 1 п. 3 ст. 45 цього Закону позивач має право довічно отримувати пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% його пенсії за віком з дня звернення.

Статтею 10 Закону №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням змін, внесених Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-УІ «Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи» (далі - Закон України № 3668-УІ), переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення.

Після перерахунку при призначенні іншої пенсії по іншому закону в 2017 році, відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для розрахунку пенсії за 2007 рік.

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем ототожнені поняття: перехід та переведення, вид пенсії по закону № 1058 та різні інші пенсії за іншими законами, що підтверджується новою редакцією частини третьої статті 45 Закону № 1058, в якій мова йде про розрахунок пенсії при переведенні з одного виду пенсії на інший по матеріалах пенсійної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №21-612а14 від 31.03.2015, та від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а яка відповідно до приписів частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, доводи відповідача не відповідають вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій, та не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сквирського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення, а постанову Сквирського районного суду Київської області від 20.06.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги в порядку ст.212 КАС України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 18.12.2017)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Г.В. Земляна

Суддя: Є.О. Сорочко