Справа № 573/2149/17
Суддя: Терещенко О. І.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/2149/17
Номер провадження 2-а/573/40/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частини)

19 грудня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити виплату заборгованості по пенсії,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску звернення ОСОБА_1 до суду з позовом та поновити йому цей строк.

Позов ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія ВЕ №308422, проживаючого за адресою: 41800, Сумська область, місто Білопілля, вулиця Соборна, будинок 171, до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, ІКЮО 41490323, місце знаходження: 41800, Сумська область, Білопільський район, місто Білопілля, вулиця Макаренка, будинок 7 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити виплату пенсії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року.

Зобов'язати Білопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя

Справа № 573/2149/17

Номер провадження 2-а/573/40/17

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

19 грудня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити виплату заборгованості по пенсії,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити виплату заборгованості по пенсії, який мотивував тим, що він є внутрішньо переміщеною особою та прибув з Донецької області проживати до доньки. Спочатку пенсію він отримував у Донецьку, а потім - в Артемівську, де йому виплачували пенсію до січня 2016 року. 21 липня 2017 року відповідач взяв його на облік та витребував його пенсійну справу, в якій було зазначено, що з січня 2016 року по 24 липня 2017 року він пенсію не отримував у звязку з бойовими діями у Донецькій області. Незважаючи на те, що пенсію за вказаний період він не отримував з поважної причини, відповідач відмовив йому у нарахуванні та виплаті пенсії, чим порушив його права. Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив поновити йому строк звернення до суду з позовом та визнати незаконною бездіяльність та зобовязати відповідача здійснити виплату заборгованості по пенсії за період з січня 2016 року по 21 липня 2017 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, також просив поновити строк звернення з позовом до суду оскільки пропустив його з поважних причин, тому що лише у липні прибув до м. Білопілля з м. Горлівки, яке є тимчасово окупованою територією.

Представник відповідача - Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачем пропущено строк звернення з позовом до суду, будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності він не надав, а тому його вимоги за період з 01 січня 2016 року по 26 квітня 2017 року повинні бути залишені без розгляду. Також згідно чинного законодавства, як призначення, так і припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вказане рішення було прийняте 06 вересня 2017 року та відповідно до нього позивачу відновлено виплату пенсії з 21 липня 2017 року. Зазначене рішення комісії позивачем оскаржене не було, хоча законодавство передбачає таку можливість. Отже, враховуючи викладене, Білопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області діяло виключно в межах повноважень та на підставі норм діючого законодавства.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією його паспорта (а. с. 7-9).

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 27-37).

21 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу у звязку з фактичним переселенням з окупованої території до м. Білопілля Сумської області. Цього ж дня ОСОБА_1 було видано відповідну довідку № (а. с. 24, 46).

Також 24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з заявою про запит пенсійної справи з Артемівського обєднаного УПФУ Донецької області (а. с. 21).

29 серпня 2017 року до Білопільського обєднаного УПФУ Сумської області з Бахмутського обєднаного УПФУ Донецької області надійшла пенсійна справа ОСОБА_1 №820389 (а. с. 22).

Як вбачається з розпорядження Бахмутського обєднаного УПФУ Донецької області від 04 серпня 2017 року, ОСОБА_1 знятий з обліку у вказаному управлінні з 01 січня 2016 року у звязку з переїздом до іншого міста згідно запиту від 25 липня 2017 року. Пенсія ОСОБА_1 сплачена по 31 грудня 2015 року у сумі 3322 грн. (а. с. 27).

Відповідно до листа Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11 грудня 2017 року №20502/02, у звязку з проведенням в грудні 2015 року чергового інформаційного обміну з органами соціального захисту населення Бахмутської міської ради по пенсійній справі ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року виплата пенсії була призупинена, оскільки не було підтверджено місце його проживання. За відновленням виплати пенсії ОСОБА_1 до управління не звертався (а. с. 49-51).

06 вересня 2017 року комісією з питань призначення (відновлення) або відмови у призначенні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Білопільської районної державної адміністрації Сумської області прийнято рішення про призначення виплати пенсії ОСОБА_1 з моменту звернення, тобто з 21 липня 2017 року, відповідно до п. 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 (а. с. 25).

Як вбачається з відповіді заступника голови комісії з питань призначення (відновлення) або відмови у призначенні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Білопільської районної державної адміністрації Сумської області, вказане рішення про відновлення ОСОБА_1 соціальних виплат саме з дня його звернення, тобто з 21 липня 2017 року, було прийняте тому, що відсутні підтверджуючі документи, на підставі яких можливо було відновити виплату пенсії, а саме: не вказано причину відмови у виплаті пенсії в особовій справі, яка надійшла з Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (а. с. 46).

Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_1, він дійсно перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області та тимчасово мешкав по знайомим в м. Бахмут. Але у нього закінчилися грошові збереження, оплачувати кошти за проживання він вже не зміг, тому змушений був повернутися до м. Горлівка, яке є тимчасово окупованим містом, бо там у нього мається домоволодіння, яке належить йому на праві власності.

З листа Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 25 жовтня 2017 року №13/М-1, наданого на звернення ОСОБА_1 про виплату пенсії за період з січня 2016 року по 24 липня 2017 року, вбачається, що виплата пенсії позивачу здійснюється згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 06 вересня 2017 року з моменту його звернення 21 липня 2017 року, пенсія обчислена відповідно до норм чинного законодавства (а. с. 7).

Відповідно до листа Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 07 грудня 2017 року №4166/03/26 виплата пенсії ОСОБА_1 у вказаному управлінні розпочата з 21 липня 2017 року по електронній пенсійній справі, за даними якої пенсія ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 20 липня 2017 року включно не нараховувалась та не виплачувалася. Відповідно до наданого Бахмутським обєднаним УПФУ Донецької області атестату про припинення пенсії заборгованість по виплаті пенсії не зазначена. З 21 липня 2017 року по теперішній час пенсія виплачується в управлінні без заборгованості в повному обсязі (а. с. 47-48).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

З вищевикладеного вбачається, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

В ході судового розгляду справи встановлено, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу за період з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року органами Пенсійного фонду України не приймалося.

Посилання відповідача, як на підставу невиплати позивачу пенсії за період з 01 січня 2016 року по 24 липня 2017 року, на протокол районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №26 від 06 вересня 2017 року, відповідно до якого позивачу відновлено виплату пенсії саме з дня його звернення, тобто з 21 липня 2017 року, а також на те, що він діяв відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказаний протокол в розумінні вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є рішенням територіального органу Пенсійного фонду, яким позивачу припиняється виплата пенсії за спірний період, а пункт 15 вказаного вище Порядку встановлює обовязок органу, що здійснює соціальні виплати на підставі рішення комісії призначити (відновити) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснити повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсій в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Тобто, нарахування, виплата пенсії та заборгованості з її виплати покладається на органи Пенсійного фонду України, в яких особа фактично перебуває на обліку та здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

У Бахмутському обєднаному УПФ України Донецької області ОСОБА_1 знятий з обліку 01 січня 2016 року та на даний час перебуває на обліку в Білопільському обєднаному УПФ України Сумської області, а отже саме на нього покладається обовязок щодо виплати пенсії позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пунктах 51 - 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06) від 7 листопада 2013 року, яке набуло статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" (заява №48787/99) від 8 липня 2004 року Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

На підставі вищевикладеного, за відсутності факту прийняття відповідного рішення про припинення виплати пенсії органом Пенсійного фонду, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії за минулий період, а саме: з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року.

Що стосується вимоги позивача про поновлення йому строку позовної давності та вимог відповідача про застосування строку позовної давності та залишення вимог позивача за період з 01 січня 2016 року по 26 квітня 2017 року без розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом 27 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вважає, що позивачем строк звернення з позовом до суду за поновленням своїх порушених прав з 01 січня 2016 року по 26 квітня 2017 року пропущений з поважних причин, оскільки до м. Блопілля він прибув лише у липні 2017 року з тимчасово окупованої території, де з об'єктивних причин не міг захистити свої права, тому йому необхідно поновити даний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати протиправною бездіяльність Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року. З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 8, 14, 122, 123, 129, 132, 139 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску звернення ОСОБА_1 до суду з позовом та поновити йому цей строк.

Позов ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія ВЕ №308422, проживаючого за адресою: 41800, Сумська область, місто Білопілля, вулиця Соборна, будинок 171, до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, ІКЮО 41490323, місце знаходження: 41800, Сумська область, Білопільський район, місто Білопілля, вулиця Макаренка, будинок 7 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити виплату пенсії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 21 липня 2017 року.

Зобов'язати Білопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 сісчня 2016 року по 21 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя