Справа № 242/3814/17
Суддя: Капітонов В. І.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №242/3814/17
Провадження №2-а/242/291/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Капітонова В.І.,

секретаря Нарижної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.09.2017 року пред'явила позов до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області про визнання протиправними дії щодо відмови в поновленні виплати допомоги при народженні дитини та зобов`язання вчинити певні дії.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона має сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, у шлюбі не перебуває, відомості про батька дитини записані до ч.1 ст.135 СК України. 11 серпня 2017 року звернулася з заявою до відповідача про призначення допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям, але рішенням УСЗН Селидівської міської ради від 29.08.2017 року їй було відмовлено в поновленні виплати допомоги на підставі того, що позивач звернулася після спливу 12 місяців після припинення виплати допомоги. З рішенням відповідача вона не згодна,оскільки відповідач не прийняв до уваги те, що у зв`язку з фактичним веденням бойових дій не мала можливості виїхати з м.Донецька на підконтрольну владі України територію та встановлений строк звернутися до УСЗН з заявою про по оновлення виплат допомоги, тому просить визнати протиправними дії УСЗН Селидівської міської ради Донецької області щодо відмови їй у поновленні виплати допомоги при народженні дитини; скасувати рішення УСЗН Селидівської міської ради Донецької області від 29.08.2017 року як незаконне та зобов`язати відповідача провести поновлення нарахувань та виплати їй допомоги при народженні дитини відповідно з діючим законодавством.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, підтримав доводи, викладенні в запереченні, проси долучити до справи лист Департаменту УСЗН у Донецькій області від 02.11.2015 року № 01-13/0372 щодо стану виплати допомоги сім'ям з дітьми у 2014-2015 по Донецькій та Луганській областях, отриману від МСП України для встановлення виплаченої суми ОСОБА_1 УСЗН Будьоннівського району м.Донецьк та відмовити у задоволенні позову.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе , неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відомості про батька дитини записані до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку.

Рішенням Будьоннівського УПСЗН м.Донецька від 25.09.2014 року ОСОБА_1 було призначено допомогу при народженні дитини з 01.07.2014 по 31.07.2014 та рішенням від 25.09.2014 призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.09.2014 по 17.07.2020 та з 18.07.2010 по 31.07.2032.

ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 08.08.2017 року взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим вони фактично проживають у м. Селидове Донецької обл., що підтверджують довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 08.08.2017 року № , від 08.08.2017 року № .

Із відповіді УСЗН Селидівської міської ради на звернення ОСОБА_1 вбачається, що 11.08.2017 року позивач звернулася до управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям. Рішенням від 29.08.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що заява про поновлення виплати допомоги надійшла пізніше ніж 12 місяців після припинення виплати допомоги. Згідно атестату від 29.08.2017 року № 55 допомогу при народженні дитини виплачено по 31.12.2014 року.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови призначення і виплати державної допомоги, зокрема при народженні дитини, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Згідно із п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Умови призначення вказаної допомоги та перелік документів, необхідний для її призначення, визначено статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а також пунктами 11, 12 Порядку № 1751.

Відповідно до п. 15 Порядку № 1751 одному з батьків дитини (опікуну) допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту насе-

лення за місцем їх реєстрації. Допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

У відповідності до п. 2.3 Положення про управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, основним завданням управління є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території міської ради у сфері соціального захисту населення, що включає призначення та виплату соціальної допомоги.

В силу п. 3 зазначеного Положення управління відповідно до визначених повноважень організовує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією; забезпечує у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб; здійснює призначення та виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, одноразової матеріальної допомоги інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам та особам, які проживають разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, компенсаційних виплат фізичним особам, які надають соціальні послуги, а також інших видів державної допомоги відповідно до законодавства України; здійснює контроль відповідно до чинного законодавства за цільовим використанням коштів, спрямованих на надання державних соціальних допомог та інших видів соціальної підтримки, передбачених законодавством України.

Предметом спору є рішення відповідача про відмову в поновленні ОСОБА_1 у виплаті допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям.

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та абз. 18 Порядку № 1751, відповідно до яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Отже, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та її син є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005 якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність підстав для поновлення виплати допомоги у зв`язку з тим, що заявник звернувся до управління з заявою пізніше 12 календарних місяців після припинення виплати допомоги при народження дитини та на дітей одиноким матерям.

Відповідно до абз. 32 п. 13 Порядку № 1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами сімнадцятим - двадцять третім, двадцять шостим і двадцять сьомим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, це право особи, що фактично здійснює догляд за дитиною, а не її обов'язок. В даному випадку позивач обрав інший спосіб захисту порушеного права - звернення до суду із цим позовом, що не суперечить приписам чинного законодавства України. Під час вирішення спору було встановлено протиправність припинення виплати допомоги, в силу чого посилання відповідача на необхідність звернення позивача у вказаний строк для поновлення виплати, є необґрунтованими.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365).

Цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, для призначення або відмови у призначенні соціальних виплат (допомоги при народженні дитини) необхідно дотримуватись певного порядку, який зазначений вище.

Разом з тим, відповідачем зазначений порядок не дотримано, управлінням не вносилось на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, а відразу прийнято рішення про відмову в поновленні виплати допомоги при народженні дитини, оскільки звернення надійшло після спливу 12 місяців після припинення виплати допомоги.

Матеріали справи не містять доказів направлення та отримання позивачем зазначеного вище рішення про відмову у поновленні виплати державної допомоги при народженні дитини.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини, на дітей одиноким матерям та її поновлення.

З урахуванням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Заперечуючи проти позову, відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про відмову в поновленні допомоги при народженні дитини.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивачем у адміністративному позові не зазначено дати, з якої необхідно поновити виплату державної допомоги при народженні дитини та на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд вважає за можливе з метою повного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог, зазначивши дату, з якої необхідно поновити виплату допомоги при народженні дитини.

Оскільки виплату допомоги при народженні дитини було припинено 01.01.2015 року, то саме з цієї дати необхідно поновити зазначену виплату.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Селидівського суду Донецької області від 14 вересня 2017 року йому відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд не стягує з відповідача судові витрати, оскільки позивачем вони фактично не понесені (не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат).

Керуючись ст.ст. 241-246, 255,295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Селидівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Скасувати рішення управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 29.08.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Селидівської міської ради поновити ОСОБА_1 виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.01.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Капітонов