Справа № 334/6964/17
Суддя: Добрєв М. В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.12.2017
Справа № 334/6964/17
Провадження № 2-а/334/532/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Добрєва М.В., при секретарі Матвієнко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання протиправними дій відповідача щодо визначення стажу роботи на посаді судді та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування позову вказує, що з 14.08.1996 року по 01.09.1997 року виконувала обовязки судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною до 3-х років та на посаді судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя з 09.10.2000 року і до часу звільнення - 27.09.2017 року.

Крім того, у період з 01.09.1997 року по 18.02.21999 року працювала начальником відділу судової діяльності управління юстиції в Запорізькій області, а з 19.02.1999 року по 06.10.2000 року - заступником начальника обласного управління юстиції в Запорізькі й області.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя №2752/0/15-17 від 12.09.2017 року була звільнена з посади судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя у відставку на підставі ст.ст.117,137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», та відрахована зі штату суду на підставі наказу №9-0 від 27.09.2017 року.

28.09.2017 року позивач звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, до якої додала усі необхідні документи, в тому числі довідку про розмір суддівської винагороди та розрахунок стажу судді.

На підставі цих документів, з 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 %.

Так, згідно розпорядження до стажу, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді, зараховано 20 років 10 місяців 13 днів роботи на посаді судді.

Проте відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя стаж становить 23 роки 06 місяців 09 днів.

При цьому всі відомості щодо часу навчання, роботи в органах прокуратури та суду, внесені трудову книжку позивача, яка надавалася відповідачу під час звернення з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тобто відповідачем при призначенні щомісячного довічного грошового утримання не враховано при визначенні відсотка заробітної плати судді, 1/2 періоду навчання в Харківському юридичному інституті - 2 роки 05 місяців.

В звязку з незгодою з рішенням відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, ОСОБА_1, 09 жовтня 2017 року звернулась до відповідача із заявою про відповідний перерахунок та 12 жовтня 2017 року отримала відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням періоду навчання в юридичному закладі.

ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки має стаж роботи 23 роки 06 місяців 09 днів, який дає їй право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

З наведених підстав просить визнати протиправними дії відповідача щодо визначення стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % і зобовязати відповідача призначити позивачу з 28 вересня 2017 р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Також просить стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача своїм правом участі в розгляді справи не скористався, письмових заперечень на позов не надав. Про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.

З урахуванням наявних у справі матеріалів, незявлення в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи судом здійснено без участі сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 14.08.1996 року по 01.09.1997 року виконувала обовязки судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною до 3-х років та на посаді судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя з 09.10.2000 року і до часу звільнення -27.09.2017 року.

Крім того, у період з 01.09.1997 року по 18.02.21999 року працювала начальником відділу судової діяльності управління юстиції в Запорізькій області, а з 19.02.1999 року по 06.10.2000 року - заступником начальника обласного управління юстиції в Запорізькі й області.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя №2752/0/15-17 від 12.09.2017 року була звільнена з посади судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя у відставку на підставі ст.ст.117,137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», та відрахована зі штату суду на підставі наказу №9-0 від 27.09.2017 року.

28.09.2017 року позивач звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, до якої додала усі необхідні документи, в тому числі довідку про розмір суддівської винагороди та розрахунок стажу судді.

За результатами розгляду поданих документів відповідач визначив загальний стаж роботи позивача на посаді судді 20 роки 10 місяців 13 днів та згідно розпорядження від 28.09.2017р. призначив позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 % від заробітку позивача, підтвердженого довідкою, виданою ТУ ДСА України в Запорізькій області.

Згідно розрахунку стажу, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого розраховано розмір грошового утримання, відповідачем зараховано роботу позивача на посаді судді 20 років 10 місяців 13 днів.

При цьому відповідач виходив з положень ст.ст. 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016).

Вказані дії та рішення відповідача суперечать вимогам закону, який регулює спірні правовідносини.

Так, ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N2862-XII (чинного на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Згідно абзацу другого п.25 Розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно абз.4 п.34 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 05.01.2017 року судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 3-1 постанови Кабінету ОСОБА_2 України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, відповідно до зазначених норм закону та Рішення Вищої ради правосуддя, яке має силу закону і прийнято на підставі в тому числі і розрахунку стажу судді, який дає право на відставку, а це 23 роки 06 місяців 09 днів, ОСОБА_1 має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 % суддівської винагороди.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частина 1 статті 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Даний факт підтверджується і міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, ратифікованій Верховною ОСОБА_2 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_3 ООН.

Тобто щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Таким чином, до даних спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативно правові акти які були чинні на момент виникнення у позивача права на відставку, а це відповідно Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ; Постанова КМУ № 865 від 03.09.05 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»; Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VІ, у п.11 Розділу XIII Перехідних положень законодавець вказав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку та призначення довічного грошового утримання, з огляду на те, що ОСОБА_1 набула таке право до моменту набрання чинності цим Законом, який не передбачає позбавлення такого права суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді позивача має бути зараховано 1/2 періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ( 02 роки 05 місяців).

З огляду на викладене, дії відповідача щодо призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, виходячи лише із стажу роботи на посаді судді, без врахування періоду навчання у вищому навчальному закладі, суд вважає неправомірними.

Питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентуються положеннями ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином відповідно до наведених положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 640 грн. судового збору на рахунок Державного бюджету України в особі Управління ДКСУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, то ж, ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

Керуючись ст.ст. 8, 17, 18, 86, 87, 94, 122,128,158-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії та розпорядження Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо визначення стажу роботи на посаді судді та призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобовязати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право призначення довічного грошового утримання судді у відставці - 1/2 періоду навчання у Харківському юридичному інституті - 02 роки 05 місяців та починаючи з 28 вересня 2017 року здійснити перерахунок і виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахування раніше виплачених сум відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі скарги через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії даної постанови.

Суддя: Добрєв М. В.