Справа № 803/1164/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Львів№ 876/11097/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді- Мікули О.І.,

суддів- Курильця А.Р., ОСОБА_1,

з участю секретаря- Федчук М.Р.,

представника позивача- Мудрака Ю.І.,

представника відповідача- Копка О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс Галичина до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції- Дмитрук В.В.

час ухвалення рішення 10.10.2017 року, 15:43 год.,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 13.10.2017 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ТОВ Агрокомплекс Галичини звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 серпня 2017 року: №, яким за затримку на 22, 16, 15 календарних днів сплати суми грошового зобовязання в розмірі 83632,00 грн. застосовано штраф у розмірі 10% в сумі 8363,20 грн., та №, яким за затримку на 37, 33, 41, 68, 69 календарних днів сплати суми грошового зобовязання в розмірі 111286,00 грн. застосовано штраф у розмірі 20% в сумі 22257,20 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 22 серпня 2017 року № та №.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач несвоєчасно сплатив узгоджену суму податкового зобовязання з податку на додану вартість, а саме: не сплатив самостійно визначені податкові зобовязання з податку на додану вартість за 2015 рік в сумі 194 918,00 грн. на спеціальний рахунок товариства, чим порушив вимоги пункту 57.1 статті 57 ПК України, тому відповідно до ст.126 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 22 257,20 грн. (20% від несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання з ПДВ) та 8 363, 20 грн. (10% від несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання з ПДВ). Позивачем не заперечується факт несвоєчасності перерахування ПДВ на спеціальний рахунок підприємства. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до п.13 ст.1 розділу ХХ ПК України суми податку на додану вартість, не перераховані на спеціальний рахунок або перераховані з порушенням терміну, встановленого цим пунктом, а також суми компенсації, не виплачені сільськогосподарським товаровиробникам або виплачені з порушенням терміну, встановленого цим пунктом, вважаються такими, що використані не за призначенням і підлягають стягненню до державного бюджету, тобто такі суми ПДВ мають усі необхідні ознаки податкового зобовязання, щодо якого чинним законодавством лише встановлено спеціальний порядок його перерахування та використання, тому податковим органом обґрунтовано застосовано штрафні санкції відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України за несплату узгодженої суми грошового зобовязання протягом визначеного строку. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2017 року ГУ ДФС у Волинській області провела перевірку з питань дотримання термінів сплати узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість ТОВ Агрокомплекс Галичини за травень, липень, серпень 2015 року, якою встановлено порушення позивачем п.57.1 ст.57, п. 203.2 ст.203 розділу V ПК України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобовязання з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт №8049/03-20-12-05/34244594 від 10 серпня 2017 року.

22 серпня 2017 року на підставі вказаного акта ГУ ДФС у Волинській області прийняла податкові повідомлення-рішення: №, яким за затримку на 22, 16, 15 календарних днів сплати суми грошового зобовязання в розмірі 83 32,00 грн. застосовано штраф у розмірі 10% в сумі 8363,20 грн., та №, яким за затримку на 37, 33, 41, 68, 69 календарних днів сплати суми грошового зобовязання в розмірі 111286,00 грн. застосовано штраф у розмірі 20% в сумі 22257,20 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування позивачу контролюючим органом штрафних санкцій щодо несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість є помилковим, оскільки обов'язок сільгосппідприємства направити кошти на спецрахунок не є грошовим зобов'язанням в розумінні податкового законодавства України; ТОВ Агрокомплекс Галичини помилково перераховано суму коштів ПДВ на основний бюджетний рахунок, тому дані кошти своєчасно не було акумульовано на спеціальному рахунку, разом з тим, такі дії не містять у собі складу податкового правопорушення, жодної шкоди бюджету не нанесено і відповідно позивач не повинен нести відповідальність у вигляді сплати штрафу.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

П.п.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 К України передбачає, що платник податків зобовязаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.36.1-36.3 ст.36 ПК України податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обовязок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обовязок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обовязків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки податкового органу про порушення позивачем п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України грунтуються на тому, що ТОВ Агрокомплекс Галичини несвоєчасно перераховано ПДВ на спеціальний рахунок підприємства, а тому протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобовязання з податку на додану вартість.

Згідно з п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

П.57.1 ст.57 ПК України передбачає, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

П.209.2 ст.209 ПК України передбачає, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Для перерахування суми податку із рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року №11 затверджено Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі Порядок), який визначає механізм акумулювання сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства і рибальства (далі - сільськогосподарські підприємства) на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг).

Відповідно до п.2 цього Порядку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) відповідно до законодавства за умови подання копії витягу з реєстру платників податку на додану вартість про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

П.3 Порядку передбачає, що на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статті 203 ПК України, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені ст. 203 ПК України для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Згідно з п.4 цього Порядку сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до п.209.2 ст.209 Кодексу, а починаючи з 01 січня 2018 року перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Таким чином, суми ПДВ, які потрапили на спецрахунок сільгосппідприємства, є коштами, що належать такому сільгосппідприємству; ці кошти не сплачуються до державного бюджету України та не підлягають вилученню; в межах цільового призначення ці кошти використовуються сільгосппідприємством, тобто залишаються в його розпорядженні.

Усі ці ознаки вказаних коштів є свідченням того, що вони не є ані бюджетними, ані державними.

Відповідно до ст.2 Бюджетного кодекс України бюджетні кошти (кошти бюджету) - це належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету.

Таким чином, кошти сільгосппідприємства, що знаходяться на його спецрахунку, не є бюджетними, оскільки законодавець прямо вказує на те, що вони не надходять до бюджету, не є його (бюджету) надходженнями.

ДФС України листом №33835/7/99-99-19-03-01-17 від 11 вересня 2015 року роз'яснила, що сільськогосподарські підприємства використовують у системі електронного адміністрування два електронних рахунки: основний та додатковий. При цьому основний електронний рахунок призначається для проведення розрахунків з бюджетом по діяльності іншій, ніж сільськогосподарська, а додатковий електронний рахунок призначений для перерахування коштів на спеціальні рахунки сільськогосподарських підприємств. Кошти на цьому додатковому рахунку автоматично перераховуються Державною казначейською службою на спеціальні рахунки сільськогосподарських підприємств протягом операційного дня, в якому кошти надійшли на такі електронні рахунки.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Агрокомплекс Галичини помилково перераховано суму коштів ПДВ на основний бюджетний рахунок, тому дані кошти своєчасно не було акумульовано на спеціальному рахунку.

Абз.2 п.4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідальність для сільськогосподарського підприємства (у відповідності до законодавства) наступає лише в разі нецільового використання суми податку на додану вартість.

Таким чином, положеннями Порядку передбачений єдиний випадок в разі настання якого до сільськогосподарського підприємства може бути застосовано відповідальність у вигляді застосування штрафних санкції. Цей перелік є виключним і не передбачає інших умов для застосування такої відповідальності.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що помилка перерахування коштів ПДВ на основний бюджетний рахунок не містить у собі складу податкового правопорушення та не завдає бюджету жодної шкоди, оскільки ні нормами ПК України, ні положеннями Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не передбачена відповідальність суб'єкта господарювання у вигляді застосування штрафних санкцій в разі недотримання порядку перерахування таких коштів, а тому відповідачем неправомірно застосовано до ТОВ Агрокомплекс Галичини штрафні санкції за порушення граничного строку сплати суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість.

Колегія суддів звертає увагу на те, що застосування штрафних санкцій (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом, а будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Апелянт також подав клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у цій адміністративній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлена законом, сума судового збору повертаєтьсяза клопотанням особи, яка його сплатила.

Як вбачається з оригіналу платіжного доручення №1115 від 16 жовтня 2017 року Головне управління ДФС у Волинській області здійснило сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі № 803/1164/17 у розмірі 1936,00 грн., разом з тим, до сплати підлягав судовий збір у розмірі 1760,00 грн., таким чином, розмір надміру сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у цій адміністративній справі становить 176,00 грн.

Керуючись ст.243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі № 803/1164/17 без змін.

Повернути Головному управління ДФС у Волинській області надміру сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у адміністративній справі №876/11097/17 у розмірі 176,00 грн. (сто сімдесят шість гривень), який було сплачено згідно з платіжним дорученням №1115 від 16 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними ст.328 КАС України у строки, визначені ст.329 КАС України.

ОСОБА_4Мікула

Судді: А.Р.Курилець

ОСОБА_1

Повне судове рішення складене 22 грудня 2017 року.