Справа № 296/5116/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шалота К.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" грудня 2017 р. Справа № 296/5116/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "18" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними бездіяльність (дії) Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та дії начальника управління в частині невиконання постанови Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2014 у справі №2а-438/14. та в частині нереагування на скаргу позивача від 15.06.2017; скасувати постанову державного виконавця Сирої Д.М. про повернення виконавчого документу від 19.06.2017 року у адміністративній справі №2а-438/14; зобов"язати відповідача звернутися до суду з поданням про зміну сторони виконавчого провадження та зміну порядку і способу виконання судового рішення за постановою Корольовського районного суду м. Житомира по адміністративній справі від 18 вересня 2014 року; зобов'язати начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 примусити підлеглих звернутися до суду з поданням про зміну сторони виконавчого провадження та зміну порядку і способу виконання судового рішення за постановою Корольовського районного суду м. Житомира по адміністративній справі від 18 вересня 2014 року та прийняти рішення щодо його скарги від 15 червня 2017 року. Також позивач просив поновити строк на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки він отримав копію постанови від 19.06.2017 лише 23.06.2017, а тому вважає, що строк оскарження ним пропущено з поважної причини.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.09.2017 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, у Богунському відділі державної виконавчої служби м. Житомир Головного ТУ юстиції в Житомирській області перебувало виконавче провадження №53832800 відкрите з виконання виконавчого листа № 2а-438/14 виданого 22.05.2015 року на підставі постанови Корольовського районного суду від 18.09.2014 року про зобов'язання УПФУ в м. Житомирі Житомирської області з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року провести відповідно до ст.ст. 50,54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_3 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, що визначена ст. 28 ЗУ «Про загальнообов9язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням фактично здійснених виплат.

Постановою державного виконавця від 16.05.2017 року виконавчий лист повернутий стягувачу у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання, на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає повернення виконавчого документа стягувачу якщо, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Оскаржувана позивачем постанова про повернення виконавчого документу стягувачу винесена державним виконавцем 19.06.2017 року, а тому спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 17.02.2017 № 1404-VIII.

Зі змісту вказаної постанови за розрахунком боржника стягувачу ОСОБА_3 проведено перерахунок коштів, відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 35778,34 грн. А зі змісту виконавчого документу вбачається, що спірне рішення по даній справі носить зобов"язальний характер.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем вжито всіх заходів щодо примусового виконання спірного рішення по даній справі, права позивача при поверненні йому виконавчого документа не порушені.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 У "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.3 вищевказаної статті закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

Таким чином, державний виконавець на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний прийняти міри для виконання виконавчого документа.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що боржник не ухилявся від виконання рішення суду та виконував його в межах наданих повноважень, а рішення суду в частині виплати нарахованих коштів виконує в межах коштів затверджених кошторисом на відповідний рік за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.6 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами за якими боржниками є державні органи, а тому виникли обставини, що виключають можливість подальшого виконання рішення суду органами державної виконавчої служби та, як наслідок подальшого здійснення виконавчого провадження.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволення вимоги про зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області звернутись до суду з поданням про зміну сторони виконавчого провадження та зміну порядку та способу виконання судового рішення , оскільки вимога є передчасною та такі дії відповідача відносяться до його дискреційних повноважень. Право звернення з заявою про зміну сторони і способу виконання рішень належить як державному виконавцю так і заінтересованій стороні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін відповідно до вимог ст.316 КАС України.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "18" вересня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено "20" грудня 2017 р.