Справа № 807/577/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 рокум. Ужгород№ 807/577/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.,

при секретарі - Багарі М.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

КСП «Руськополівське» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками позапланової перевірки проведеної Управлінням Держпраці у Закарпатській області, було складено ОСОБА_5 № 07-15-020/134 від 14.03.2017. ОСОБА_5 встановлено порушення КСП «Руськополівське» низки норм трудового законодавства. Постановою Управління Держпраці у Закарпатській області № 07-15-020/134-100 від 28.03.2017 за порушення встановлені у ОСОБА_5 перевірки, на позивача накладено штраф у розмірі 3200 грн. Позивач не погодився з вказаною постановою, зазначивши що вона прийнята за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства.

Крім цього позивач зазначає, що позапланова перевірка, проведена відповідачем, не відповідає вимогам закону та є протиправною, оскільки для її проведення не було отримано згоди Держпраці України.

У звязку з наведеним просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області № 07-15-020/134-100 від 28.03.2017 про накладення штрафу на КСП «Руськополівське».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначав, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях на позов.

Дослідивши наявні в справі документи, матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 (далі також - Положення), Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує, окрім іншого, реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Одним із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю (пункт 3 Положення).

Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, тощо.

Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, крім іншого, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (підпункт 7 пункту 6 Положення).

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) (чинною на час проведення перевірки), Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386 встановлює Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (далі також - Порядок).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"(пункт 3 Порядку).

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства (пункт 7 Порядку).

Таким чином, відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо проведення перевірок за дотриманням законодавства про працю та видання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення порушень законодавства про працю.

Судом встановлено, що в період з 7 березня 2017 року по 10 березня 2017 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів було проведено позапланову перевірку з питань дотримання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування КСП «Руськополівське», за наслідками якої складено акт за № 07-15-020/134 від 14.03.2017 (а.с. 82-85).

Підставою для перевірки стало звернення громадянина ОСОБА_6 до Тячівської місцевої прокуратури з приводу неналежного нарахування заробітної плати КСП «Руськополівське».

Позивач стверджує, що перевірку було проведено протиправно, оскільки Державна служба України з питань праці не надавала згоди на проведення такої.

ОСОБА_5 твердження позивача не знайшло свого підтвердження оскільки з наданих представником відповідача документів вбачається, що листом Державної служби України з питань праці від 24.02.2017 вих. № 2183/4.3/4.2-ДП-17 надано дозвіл на проведення позапланової перевірки КСП "Руськополівське" (а.с. 168).

За результатами проведеної позапланової перевірки складено ОСОБА_5 перевірки за № 07-15-020/134 та встановлено наступне: з дня утворення КСП "Руськополівське" у підприємстві не заведене книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, що унеможливлює встановити отримання на зберігання відділом кадрів трудових книжок працівників та дату їх видачі при звільненні працівника, в тому числі, ОСОБА_6, чим порушено абз.3 п. 7.1 глави 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58; директором КСП "Руськополівське" ОСОБА_3 не забезпечено достовірний облік виконуваної ОСОБА_6 роботи за період з червня 2013 року по день звільнення 20.05.2015 року. Відсутні табелі обліку використання робочого часу ОСОБА_7 за період з 01.06.2013 року по 20.05.2015 року. У поданій 01.04.2011 року заяві про прийняття на роботу відображено, що просить прийняти його на роботу трактористом з оплатою праці на умовах неповного робочого дня та неділі, але не вказано кількість годин та робочих днів. Згідно наказу № 4/1 від 01.04.2011 року ОСОБА_6 прийнято в КСП "Руськополівське" різноробочим та встановлено йому та іншим працівникам режим роботи на умовах неповного одногодинного робочого дня та одноденного робочого тижня понеділок з оплатою праці посадового окладу в розмірі 1200,00 грн. КСП "Руськополівське" не надано докази ознайомлення ОСОБА_6 із вказаним наказом під розпис, чим порушено ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці"; директором КСП "Руськополівське" ОСОБА_3 не проведено нарахування та виплату двох третин тарифної ставки окладу встановленого ОСОБА_6 за період простою з 01.06.2013 року по 20.05.2015 року, що виник не з його вини, чим порушено ст.113 Кодексу законів про працю України.

З актом перевірки директора КСП «Руськополівське» ознайомлено та надано йому примірник акта під розписку 14.03.2017 (а.с. 85).

Постановою № 07-15-020/134-100 від 28.03.2017 уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області КСП «Руськополівське» притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, тобто за порушення інших вимог трудового законодавства (а.с. 7-9).

Відповідно до ч.1 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок ведення трудових книжок, їхнього зберігання, виготовлення, постачання й обліку встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. № 301 «Про трудові книжки працівників» (із змінами, далі Постанова № 301) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993р. № 58, зареєстрованим у Мін'юсті України 17.08.1993р. за № 110 (із змінами, далі Інструкція №58).

Директором КСП «Руськополівське» не було надано для перевірки книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, що є порушенням п. 7.1 глави 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58.

Даний факт підтверджується показами свідка ОСОБА_4, який у судовому засіданні вказав, що під час перевірки книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них директором КСП «Руськополівське» не було надано. Крім того, зазначив, що надана у судовому засіданні Книга була заведена ДП «Руськополівське», а не КСП «Руськополівське».

Крім цього, згідно з ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно з ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Наказом Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року N 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" затверджено типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, в тому 1.4. N П-5 "Табель обліку використання робочого часу".

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

З огляду на викладене, на підприємстві повинен бути облік робочого часу, за даними якого і виплачується заробітна плата, відповідно до відпрацьованого працівником часу.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 4/1 від 01.04.2011 ОСОБА_6 прийнято в КСП «Руськополівське» різноробочим та встановлено йому та іншим працівникам режим роботи на умовах неповного одногодинного робочого дня та одноденного робочого тижня з оплатою праці посадового окладу в розмірі 1200,00 грн.

Табель обліку використання робочого часу ОСОБА_6 з червня 2013 по травень 2015 на підприємстві не вівся. ОСОБА_5 факт підтверджується поясненням директора підприємства у ОСОБА_5 № 07-15-020/134. Так, ОСОБА_3 зазначив, що табелі обліку використання робочого часу ОСОБА_6 не велися, оскільки останній не виходив на роботу. Ці самі покази ОСОБА_3 були надані в ході допиту його як свідка у судовому засіданні (а.с. 85).

У зв'язку з порушенням ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці", згідно акту перевірки складено постанову від № 07-15-020/134-100 від 28.03.2017 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 3200 грн.

Згідно ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 265 КЗпП України - штрафи, накладення яких передбачено ч.2 вказаної статті є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій.

Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України, регламентований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509).

Згідно з абз. 8 ч. 2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Враховуючи встановлене судом вище, вбачається висновок, що спірна постанова від № № 07-15-020/134-100 від 28.03.2017 прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом і Конституцією України, отже є правомірним і скасуванню не підлягає, оскільки встановлені факти порушення трудового законодавства.

У судовому засіданні представником позивача було надано копію постанови Тячівського районного суду від 17 травня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 307/814/17, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності директора КСП "Руськополівське" ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діяк складу адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 72 ч. 4 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

У справі № 307/814/17 не досліджувалися та не були предметом розгляду обставини, які мають значення для вирішення даної справи, а тому рішення у ній не має, в даному випадку, преюдиційного значення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують порушення трудового законодавства КСП «Руськополівське», за які його було притягнуто відповідальності, а тому постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від № № 07-15-020/134-100 від 28.03.2017 винесена правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_8