Справа № 2270/10020/11
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2012-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Мельник-Томенко Ж. М.

секретар судового засідання: Швандер В.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області про поновлення на роботі та скасування наказу щодо накладення дисциплінарного стягнення , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом щодо скасування наказу виконуючого обов`язки начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області №188-о від 15.08.2011 року, поновлення його на посаді головного контролера-ревізора Контрольно-ревізійного управління та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу і нанесених державі збитків внаслідок неправомірних дій виконуючого обов`язки начальника КРУ ОСОБА_5

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.10.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції не було об'єктивно враховано всі обставини справи, невірно застосовано норми трудового права, Кодексу законів про працю України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", положень Конституції України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до наданих заперечень, відповідач проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечує як таких, що є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи наведені у запереченнях обставини Контрольно-ревізійне управління в Хмельницькій області просить залишити подану ОСОБА_2 скаргу без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду без змін.

Під час судового засідання позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні, згадуючи обставини, наведені в раніше поданих запереченнях, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечували, посилаючись при цьому на те, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо правомірності наказу № 188-0 від 15.08.2011 року про звільнення ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду скасувати, прийнявши нове рішення, виходячи із наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного перегляду даної справи, позивач, починаючи з 06.02.2001 року працював на посаді головного контролера-ревізора у різних відділах Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області та перебував на державній службі, що підтверджується довідкою КРУ в Хмельницькій області.

01.04.2008 року ОСОБА_2 наказом №37-о від 01.04.2008 року був переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу контролю у сфері будівництва та послуг КРУ в Хмельницькій області.

Наказом № 83-о від 13.07.2010 року позивач переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області.

В зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації наказом відповідача №11-о від 19.01.2001 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади, не погоджуючись з чим, останній звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.04.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 стосовно поновлення його на роботі та скасування наказу Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області № 11-о від 19.01.2011 року було задоволено.

На виконання вказаного рішення суду та відповідно до наказу виконуючого обов`язки начальника управління КРУ в Хмельницькій області ОСОБА_5 №101-о від 20.05.2011 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі.

В свою чергу, наказом КРУ в Хмельницькій області № 41 від 17.03.2011 року, в зв'язку із затвердженням головним контрольно-ревізійним управлінням України нової структури апарату обласного управління, було ліквідовано відділ інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області та встановлено штатну чисельність працівників структурних підрозділів апарату обласного управління згідно з додатком №1 зазначеного наказу.

Наказом КРУ в Хмельницькій області №42 від 18.03.2011 року, в зв'язку з затвердженням Головним контрольно-ревізійним управлінням України нової структури апарату обласного управління, починаючи з 18.03.2011 року було введено в дію структуру та штатний розпис апарату обласного управління, затверджені Головним КРУ України.

В зв'язку з ліквідацією відділу інспектування у сфері послуг, наказом №188-о від 15.08.2011 року, ОСОБА_2 було звільнено з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області, у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України, підстава: ліквідація відділу інспектування у сфері послуг відповідно до наказу КРУ в Хмельницькій області від 17.03.2011 року №41 "Про структуру апарату обласного управління".

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спірного рішення відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів частково не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. При цьому цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права, а порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Згідно частини 1 статті 104 Цивільного Кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Зі змісту даної норми вбачається, що ліквідація є видом припинення юридичної особи, при якому не виникає правонаступництва.

Згідно частини 3 статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 1 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач міг звільнити позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у випадку скорочення чисельності або штату працівників при ліквідації відділу інспектування у сфері послуг контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області.

На підставі наказу КРУ в Хмельницькій області № 42 від 18.03.2011 року "Про введення в дію структури та штатного розпису апарату обласного управління" у зв'язку з ліквідацією відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг та відділу інспектування у сфері послуг створено відділ інспектування суб`єктів підприємницької діяльності. Згідно з штатним розписом від 18.03.2011 року у вказаному відділі введено дев`ять посад. При цьому, станом на 15.08.2011 року, вільних посад у вказаному відділу фактично не було, що засвідчено як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного провадження у даній справі, наказом КРУ в Хмельницькій області №72-о від 08.04.2011 року "Про призначення працівників управління" та довідкою КРУ в Хмельницькій області від 18.10.2011 року.

Разом з тим, на день ліквідації відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області та самої посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг, 18.03.2011 року, ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем не перебував, оскільки був звільнений. Поновлення позивача на роботі на підставі судового рішення від 13.04.2011 року мало місце вже після зміни структури штату КРУ в Хмельницькій області.

В свою чергу, у відповідності до наявних матеріалів справи, судова колегія вбачає всі підстави вважати, що відповідачем було дотримано положення ст.49-2 КЗпП України, де закріплений обов'язок роботодавця персонально попереджати працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Зокрема, під час поновлення ОСОБА_2 на раніше займаній ним посаді, його було повідомлено про ліквідацію відділу інспектування у сфері послуг і посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг.

У відповідності до наявних в матеріалах справи доказів, позивачу було запропоновано ряд вакантних посад КРУ в Хмельницькій області, від зайняття яких скаржник відмовився.

Наведені обставини засвідчуються наявним в матеріалах справи попередженням (а.с. 83), повідомленнями відповідача та актами про відмову від запропонованих посад.

До того ж, відповідачем на виконання вимог трудового законодавства, було повідомлено державну службу зайнятості про наступне вивільнення ОСОБА_2, що підтверджується звітом КРУ в Хмельницькій області про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, наведені обставини та оглянуті судовою колегією докази, свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача в рамках правовідносин з позивачем.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зауважити про таке.

Відповідно до розяснень, викладених в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норма законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

В свою чергу, як вбачається з Роз'яснень Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року "Гарантій працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації»ліквідація це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов'язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілювання підприємства, установи, організації, тощо.

Але в даному випадку слід враховувати, що скорочення чисельності та скорочення штату це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій, тощо. При цьому одночасно можуть вводитись інші посади, спеціальності, професії, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватись, а в окремих випадках навіть збільшуватись.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що у зв'язку з реорганізацією може змінюватись не лише назва посади, а й зміст трудової функції. Працівник у такому разі підлягає звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП, а у порядку працевлаштування йому не обов'язково мають запропонувати саме ту посаду, до якої відноситься основна сфера раніше виконуваних працівником обов'язків.

Здійснений аналіз норм чинного трудового законодавства, дає підстави дійти висновку про те, що дійсною підставою звільнення позивача було саме скорочення штату працівників.

В даному випадку, як згадувалось вище, суд при розгляду спору про поновленні працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату чи чисельність працівників). До того ж, власник має право, на свій розсуд, вносити зміни до штатного розкладу, зменшувати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, чисельність одних посад, здійснити звільнення працівників одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Як було встановлено в ході розгляду справи, ліквідація відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області та встановлення штатної чисельності працівників структурних підрозділів апарату обласного управління, відбулось на підставі наказу КРУ в Хмельницькій області № 41 від 17.03.2011 року, в зв'язку із затвердженням головним контрольно-ревізійним управлінням України нової структури апарату обласного управління.

У зв'язку з ліквідацією відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг та відділу інспектування у сфері послуг, працівники були працевлаштовані у новоствореному відділі інспектування суб'єктів підприємницької діяльності. У ліквідованих відділах було встановлено 15 штатних одиниць, зокрема: відділ інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг - 6 штатних одиниць, відділ інспектування у сфері послуг - 6 штатних одиниць та сектор правової роботи - 3 штатні одиниці. У відповідності ж до Переліку № 1 змін штатного розпису на 2011 рік Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області у новоствореному відділі інспектування суб'єктів підприємницької діяльності встановлена 9 штатних одиниць, при цьому до відділу правової роботи зараховано 6 штатних одиниць. Зазначене свідчить про той факт, що загальна кількість працівників наразі не змінилась.

Таким чином, викладене у свій сукупності, дає підстави дійти висновку, що як відповідачем, так і судом першої інстанції була надана неправильна юридична кваліфікація обставинам, які слугували підставою для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, оскільки ліквідація підприємства та його структурної одиниці не є тотожними.

Як вбачається із наявної копії трудової книжки позивача, підставою для розірвання трудового договору з ОСОБА_2 визначено ліквідацію відділу інспектування у сфері послуг, тоді як фактично мало місце та відповідно підставою для його звільнення є саме скорочення штату працівників.

Відповідно до розяснень, викладених в пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою для звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична класифікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Що ж стосується посилання позивачем на протиправність його звільнення без попередньої згоди профспілкової організації, то колегія суддів, останні до уваги не бере, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу первинної профспілкової організації та заяви ОСОБА_2 від 13.05.2011 року, останній під час звільнення не мав статусу члена профспілкової організації.

До того ж, в даному випадку слід звернути увагу на положення ст. 43-1 КЗпП України, де чітко визначено, що розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається окрім іншого в разі звільнення службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Також, згода виборного органу профспілкової організації, у відповідності до аналізуємих положень Кодексу законів про працю України, не потребується в разі звільнення працівник, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, установі, організації.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 та 2 ст. 24 Конституції України проголошує рівні конституційні права та свободи і рівність перед законом всіх громадян. Не може бути привілеїв та обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. До останніх можна віднести і вікові. Стаття 28 Конституції України передбачає право кожного на повагу його гідності.

У відповідності з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи даний спір судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи та надано їм обґрунтовану правову оцінку. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, однак вважає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою факт невірної юридичної кваліфікації відповідачем причин звільнення позивача.

За приписами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області про поновлення на роботі та скасування наказу щодо накладення дисциплінарного стягнення, - скасувати .

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області №188-о від 15.08.2011 року в частині формулювання підстав звільнення.

Вважати ОСОБА_2 звільненим за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 212 та 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "27" лютого 2012 р. .

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

секретар