Справа № 821/1614/17
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1614/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Варняка С.О., розглянувши у позовному спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

31.10.2017 року позивач звернувся до суду посилаючись на те, що він звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище).

Проте, позивач отримав відмову за № М--11341/0-2266/6-16-СГ від 30.11.2016 року у задоволенні заяви, з посиланням на те, що, використання обєкту нерухомого майна визначеного вищевказаним договором купівлі-продажу передбачене не для задоволення особистих потреб, а сформовано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач вдруге звернувся до відповідача та просив вдруге розглянути заяву та у відповідності до чинного законодавства надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище).

Позивач вдруге отримав відмову за № М--5660/0-1646/6-17 від 01.06.2017 року у задоволенні заяви з тих самих підстав.

Позивач вважає дії відповідача протиправними за таких підстав.

23.11.2015 року договором купівлі-продажу, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_2М та зареєстровано в реєстрі за №398, позивачем було придбано у власність нерухоме майно, а саме овочесховище, що знаходиться на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області майновий комплекс № 5.

Надалі стала потреба про передачу позивачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище).

Радянська сільська рада Білозерського району Херсонської області направила до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області клопотання від 14.03.2016 №02-22/51, яким повідомила, що не заперечує про надання у власність позивачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8527 га за межами населеного пункту.

На дану земельну ділянку був розроблений та відповідно до розпорядження голови Білозерської державної адміністрації від 07.12.2016 р. № 603 затверджений детальний план території, що відповідає частині 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у наданні дозволу ОСОБА_1 про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище);

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 року відкрито провадження та закінчено підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду на 22.11.2017 року о 13:30 годині.

22.11.2017 року до суду надійшло клопотання представників позивача та відповідача про зупинення провадження у справі для надання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 22.11.2017 року провадження у справі зупинено до 20.12.2017 року.

Ухвалою від 20.12.2017 року провадження у справі поновлено.

20.12.2017 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.12.2017 року представники сторін надали до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 1, 2, 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності субєкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2015 року ОСОБА_1 купив овочесховище, що знаходяться на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області майновий комплекс № 5.

14.03.2016 р. за № 02-22/51 Радянська сільська рада Білозерського району Херсонської області звернулась із клопотанням до ГУ Держземагенства у Херсонській області, в якому зазначила, що не заперечує про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8527 га за межами населеного пункту.

На земельну ділянку був розроблений та відповідно до розпорядження голови Білозерської державної адміністрації від 07.12.2016 р. № 603 затверджений детальний план території, що відповідає частині 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище).

Позивач отримав відмову за № М--11341/0-2266/6-16-СГ від 30.11.2016 року у задоволенні заяви, з посиланням на те, що, використання обєкту нерухомого майна визначеного вищевказаним договором купівлі-продажу передбачене не для задоволення особистих потреб, а сформовано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На звернення ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га, що розташована на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом від 01.06.2017 р. № М--5662/0-1646/6-17 відмовило заявникові в наданні такого дозволу посилаючись як на причину для відмови на те, що об'єкт нерухомого майна сформований для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не для ведення особистого селянського господарства.

Відмова, викладену в листі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 01.06.2017 р. № 5662/0-1646/6-17, обґрунтовану тими ж підставами, що наведені в листі від 30.11.2016 р. № М-11341/0-2266/6-16-СГ.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Землями сільськогосподарського призначення згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Таким чином, визначення поняття "землі сільськогосподарського призначення" насамперед пов'язано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.

У свою чергу відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до пункту 1.4 Класифікатора видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548 встановлено, що КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів. Так, До Секції A (код 01) Класифікації "Землі сільськогосподарського призначення" входять такі підрозділи як "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" (Підрозділ 01.01), "для ведення фермерського господарства" (Підрозділ 01.02), "для ведення особистого селянського господарства" (Підрозділ 01.03) та інші.

Тобто, чинне законодавство не визначає такого основного цільового призначення як "для ведення фермерського господарства" або "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", або "для ведення особистого селянського господарства". Існує лише таке основне цільове призначення як "землі сільськогосподарського призначення".

Отже, із аналізу наведених вище норм земельного законодавства видно, що ЗК України визначає лише види використання сільськогосподарських земель, які повинні відповідати їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право отримати такі землі у власність та у користування.

Тобто, суб'єктами сільськогосподарського землевикористання є громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва, ведення фермерського господарства.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України врегульовано ст.118 ЗК України.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (ст. 121 ЗК України).

Так, ч. 6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що законодавцем передбачено лише єдину виключну підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає у невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Натомість, в листах від 30.11.2016 р. та від 01.06.2017 р., як на підставу для відмови, відповідач посилається на те, що вважає нераціональним та недоцільним передачу частини земельного масиву, на якому розміщено овочесховище, що знаходиться на території с Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області, окремо громадянину у власність для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не наводить будь-якої доказової бази, затвердженої у встановленому законом порядку, яка б підтверджувала таку нераціональність чи недоцільність відведення, або інформувала б про інше цільове призначення спірної земельної ділянки чи інший порядок її використання та охорони. Отже, твердження відповідача щодо нераціональності чи недоцільності є його припущенням, яке не має відповідного обґрунтування.

Відмовляючи в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач стверджує, що нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці сформоване для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому не передбачене для ведення особистого селянського господарства.

Суд критично відноситься до вказаного твердження відповідача з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використання майна особистого селянського господарства у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Згідно приписів ст. 6 Закону України "Про особисте селянське господарство" до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Суд зазначає, що встановлений даною нормою перелік видів майна, що може використовуватись для ведення особистого селянського господарства, не є вичерпним. В свою чергу, жодною правовою нормою не заборонено використання будівель і споруд консервного цеху в особистому селянському господарстві.

Наявність на земельній ділянці будівель консервного цеху та обслуговуючих їх споруд, не тільки не суперечить, а, навпаки, відповідає меті та змісту ведення особистого селянського господарства, оскільки така діяльність пов'язана з виробництвом, переробкою, зберіганням і споживанням сільськогосподарської продукції. Крім того, землі під придбаним майном обліковуються як землі сільськогосподарського призначення під господарськими будівлями і дворами. Відтак, відмова відповідача в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки є протиправною.

Згідно п. "б" ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство", якою передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Також, вказаною нормою встановлено, що земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Таким чином, наведене відповідачем обґрунтування відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0, 8527 га суд вважає такою, що не ґрунтується на приписах ч.7 ст.118 ЗК України та не відповідає нормам чинного законодавства.

За таких обставин відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення заявленої земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 10, 14, 72, 77, 90, 241-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у наданні дозволу ОСОБА_1 про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,8527 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (овочесховище).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Варняк С.О.

кат. 6.2.1