Справа № 806/3184/17
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м.Житомир

справа № 806/3184/17

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Галайби І.Б.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю від 04.12.2017);

представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю від 23.05.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМагро" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.10.2017, -

встановив:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БМагро" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.04.2017 здійснив реєстрацію транспортного засобу, внаслідок чого у підприємства виникло зобовязання з декларування та сплати транспортного податку, внаслідок помилкового заповнення рядку 8-11 декларації з транспортного податку від 13.04.2017 сталося подвоєння суми транспортного податку, на що відповідач протягом 30 календарних днів зобовязаний був відреагувати відповідним листом та повідомити платника, що ним зроблено не було. Товариство з обмеженою відповідальністю "БМагро" після виявлення помилки самостійно подало уточнюючу декларацію з транспортного податку на 2017 рік, а тому нарахування штрафу за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобовязання є протиправним.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала правову позицію, викладену у позовній заяві та просила адміністративний позов задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у письмових запереченнях №1148/06-30-10-03 від 11.12.2017 (а.с.45).

Вказує, що позивачем самостійно визначено суму податкового зобовязання та подано податкову декларацію з транспортного податку на 2017 рік, а згодом і уточнюючу податкову декларацію з вказаного податку. Однак податкове зобовязання Товариством з обмеженою відповідальністю "БМагро" вчасно не виконано, а тому за порушення строків сплати суми податкового зобовязання з транспортного податку органом фіскальної служби прийнято податкове повідомлення-рішення відповідно до якого на позивача накладено штраф у сумі 1250 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БМагро" (далі - ТОВ "БМагро") уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Стар-Кар" (далі - ТОВ "Стар-Кар") договір купівлі-продажу автомобіля №000001256 (далі - Договір) (а.с.10-12).

На виконання пункту 3.2 Договору, позивач 13.01.2017 відповідно до платіжного доручення №832 перерахував на рахунок ТОВ "Стар-Кар" авансовий платіж у розмірі 68500грн (а.с.13).

06 квітня 2017 року ТОВ "БМагро" здійснило остаточний розрахунок за придбаний автомобіль, що підтверджується платіжними дорученнями №13 і №869 на суму 1713000 грн і 547928 грн відповідно (а.с.14-15).

Позивач 11.04.2017 здійснив державну реєстрацію транспортного засобу внаслідок чого у підприємства виникло зобовязання з декларування та сплати транспортного податку на 2017 рік.

13 квітня 2017 року ТОВ "БМагро" подало податкову декларацію з транспортного податку на 2017 рік, в якій помилково заповнено рядок 8-11, що призвело до подвоєння розміру річної суми транспортного податку, яка підлягає сплаті за даними платника (а.с.16-18).

Як свідчать матеріали справи, 20.09.2017 позивачем самостійно виявлено допущену помилку та надіслано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з транспортного податку на 2017 рік, відповідно до якої зменшено податкове зобовязання з вказаного податку на суму розміром 18750 грн (рядок 10-11) (а.с.21-23).

26 вересня 2017 року відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ТОВ "БМагро" на предмет своєчасності сплати коштів до бюджету з транспортного податку за звітні податкові періоди 2017 року.

За результатами перевірки складено акт №6653/06-30-12-04-15 від 26.09.2017 (далі - акт перевірки ) про встановлення порушення підприємством п.57.1 ст.57 та п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України - несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобовязання з транспортного податку протягом граничних строків (а.с.25-26).

На підставі акту перевірки відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію за затримку на 53 календарних дні сплати суми транспортного податку у сумі розміром 1250 грн (6250грн х 20%) (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Так, статтею 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) регулюється справляння транспортного податку.

Відповідно до п.п.267.1.1. п.267.1 ст.267 ПК України, визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Згідно з п.п. 267.2.1. п. 267.2 ст.267 ПК України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального".

Пунктом 267.4 статті 267 ПК України передбачено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.п.267.6.4. п.267.6 ст.267 ПК України, платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації обєкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально. Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, декларація юридичною особою - платником подається протягом місяця з дня виникнення права власності на такий обєкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт.

Підпунктом 267.6.4 пункту 267.6 статті 267 ПК України визначено, що податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий транспортний засіб з розбивкою річної суми рівними частками поквартально (25000 грн/4 = 6250 грн).

Матеріали справи свідчать, що позивачем у податковій декларації з транспортного податку за 2017 рік самостійно задекларовано суму грошового зобов'язання у розмірі 37500грн (рядок 6 та 8-11).

Судом встановлено, що зазначена сума була задекларована платником податків помилково, оскільки фактична сума грошового зобов'язання складає 18750 грн.

При цьому, 20 вересня 2017 року позивач подав уточнюючу податкову декларацію з транспортного податку за 2017 рік, якою самостійно виправив допущені у звітній податковій декларації з вказаного податку помилки, зазначивши суму податку за 2017 рік у розмірі 18750 грн.

У результаті зазначених обставин, за висновками контролюючого органу, за позивачем обліковувалась заборгованість до моменту коригування останнім грошового зобов'язання, тобто до дати подачі уточнюючої декларації.

На підставі положень пункту 126.1 статті 126 ПК України, контролюючим органом до позивача застосовано штрафні санкції за період з 29 липня 2017 року по 20 вересня 2017 року у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

Як зазначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Водночас, відповідно до приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, вказаними нормами вставлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 ПК України, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, оскільки, з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Матеріалами справи підтверджується своєчасне подання позивачем до органу державної фіскальної служби відповідної звітності, самостійне усунення виявлених недоліків шляхом подання уточнюючого розрахунку до початку проведення перевірки контролюючим органом.

Суд зазначає, що згідно з положеннями пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому, за змістом вказаної норми розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов'язання та визначається у відсотках від погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, оскільки подання платником податків у встановленому порядку контролюючому органу уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань чинним податковим законодавством не визначено як джерело погашення податкового боргу, то, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, застосування до позивача штрафу, передбаченого з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, на думку суду є безпідставним.

Згідно ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 19.10.2017 підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 8, 9, 10, 11, 23, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

постановив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БМагро" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.10.2017, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 19.10.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМагро" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 (нуль) коп.

Вступну та резолютивну частини постанови виготовлено у нарадчій кімнаті і проголошено 14 грудня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст постанови виготовлено: 19 грудня 2017 р.