Справа № 826/3370/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 грудня 2017 року 09:40 справа №826/3370/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом1. ОСОБА_1 2. ОСОБА_2
доЗаступника голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Ганни Вікторівни
треті особи1. Київська міська державна адміністрація 2. Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту - позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Заступника голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Ганни Вікторівни (далі по тексту - відповідач), в якому просять: 1) визнати незаконними дії відповідача; 2) зобов'язати відповідача провести особистий прийом позивачів з відповіддю на всі поставлені питання в скарзі позивачів; 3) зобов'язати відповідача надати відповіді на всі поставленні питання в скарзі позивачів від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року в письмовому вигляді; 4) стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. на користь позивачів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3370/17, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року залучено до участі в адміністративній справі №826/3370/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Київську міську державну адміністрацію (далі по тексту - третя особа 1) та Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - третя особа 2).

21 вересня 2017 року судове засідання у справі №826/3370/17 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, у зв'язку із неприбуттям представників осіб, які беруть участь у справі, позивачі подали клопотання про розгляд справи без їх участі; на підставі відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2016 року позивачі подали заступнику голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Г.В. скаргу на незаконні дії посадових осіб Київської міської державної адміністрації, в якій просили надати відповіді на кожне окреме питання, яке поставлено в скарзі на особистому прийомі у заступника голови Київської міської державної адміністрації у присутності представників Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації, забезпечити запис технічними засобами.

08 вересня 2016 року позивачі подали Київському міському голові Кличко В.В. скаргу на незаконні дії посадових осіб Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації, в якій просили провести перевірку, встановити винних і притягнути їх до відповідальності, повідомити, яку саме травму отримав їх син ОСОБА_6, направити на їх адресу медичні документи, перевірку провести за їх участі і в їх присутності, письмову відповідь направити на вказану адресу.

15 вересня 2016 року позивачі отримали лист №005-1404 заступника голови Київської міської державної адміністрації за результатами розгляду їх скарг від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року.

Позивачі вважають, що у відповіді від 15 вересня 2016 року №005-1404 відсутня інформація на скарги позивачів, скарги не розглянуті за участі позивачів та в їх присутності, чим порушені права позивачів, передбачені чинним законодавством та статтею 18 Закону України "Про звернення громадян", що спричинило позивачам моральну шкоду, яку позивачі оцінюють у 10 000,00 гривень.

Третя особа 2 з приводу заявлених позовних вимог проти позову заперечила, зазначивши що, з боку виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та третьої особи 2 здійснювались можливі необхідні адміністративні заходи в межах повноважень, розглядались усі звернення сім'ї ОСОБА_6, проводились зустрічі з усіх піднятих у зверненнях позивачів питань, надавались обґрунтовані письмові відповіді компетентними органами влади.

Відповідач та третя особа 1 заперечення та/або письмові пояснення з приводу пред'явлених позовних вимог до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулює Закон України "Про звернення громадян".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини першої статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частинами третьою та четвертою статті 3 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно частини першої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно частини першої статті 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Матеріали справи підтверджують, що 23 серпня 2016 року позивачі подали заступнику голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Г.В. скаргу на незаконні дії посадових осіб Київської міської державної адміністрації, в якій просили надати відповіді на кожне окреме питання, яке поставлено в скарзі на особистому прийомі у заступника голови Київської міської державної адміністрації у присутності представників Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації, забезпечити запис технічними засобами.

Скарга від 23 серпня 2016 року мотивована тим, що в травні - червні 2016 року позивачі зверталися до відповідача з заявою, в якій повідомили, що їх син ОСОБА_6 під час оздоровлення в Хорватії в серпні-вересні 2015 року під супроводом посадових осіб Київської міської державної адміністрації та отримав травму правого плеча. На комісійному розгляді скарги позивачів посадові особи Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації, на думку позивачів, відмовилися відповідати на поставлені питання стосовно отримання травми сином позивачів, надання йому медичної допомоги та де знаходяться медичні документи їх сина. В подальшому 03 серпня 2016 року позивачі отримали лист №005-1165 від заступника Київського міського голови Резникова О., в якому, на думку позивачів, відсутні відповіді на усі питання позивачів стосовно отримання травми їх сином за вищезазначених обставин.

08 вересня 2016 року позивачі подали Київському міському голові Кличко В.В. скаргу на незаконні дії посадових осіб Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації, в якій просили провести перевірку, встановити винних і притягнути їх до відповідальності, повідомити, яку саме травму отримав їх син ОСОБА_6, направити на їх адресу медичні документи, перевірку провести за їх участі і в їх присутності, письмову відповідь направити на вказану адресу.

Скарга від 08 вересня 2016 року мотивована тим, що 19 серпня 2016 року позивачі звернулися до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації з заявою, в якій просили повідомити, який саме випадок трапився з їх сином ОСОБА_6 під час перебування на оздоровленні в Хорватії в місті Нові-Вінодольські в серпні 2015 року та детально описати обставини, при яких вищезазначений випадок стався.

Як стверджують позивачі, листом від 30 серпня 2016 року №063-7538 Департамент освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації надав відповідь на заяву від 19 серпня 2016 року, в якій відсутні відповіді на поставлені в заяві питання.

15 вересня 2016 року позивачі отримали лист №005-1404 заступника голови Київської міської державної адміністрації за результатами розгляду їх скарг від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про звернення громадян" не заборонено органам, які розглядають звернення та скарги громадян, надавати одну відповідь на дві скарги громадянина в межах строків розгляду скарг, передбаченого нормами вищезазначеного Закону України.

В листі відповідача від 15 вересня 2016 року №005-1404 зазначено, що "відповідно до усних пояснень педагогічних працівників, гра у футбол проходила приблизно на 4-6 день перебування у Хорватії. Під час гри у футбол Ваш син зіткнувся із гравцем іншої команди. Гра проходила на спортивному майданчику школи міста Нові- Вінодольські. На футболі були присутні керівник групи та супроводжуючі. Педагогічні працівники в межах своєї компетенції забезпечили надання медичної допомоги неповнолітньому ОСОБА_6. Обсяг медичної допомоги був визначений медичним працівником, що супроводжував групу та медичним працівником Червоного Хреста міста Нові- Вінодольські. Враховуючи, що медичний працівник, який супроводжував групу, знаходиться за межами України, отримати пояснення щодо надання медичної допомоги та медичної документації неможливо".

Позивачі згідно зі статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" мають право на одержання письмової відповіді про результати розгляду звернення і такому праву позивачів кореспондує обов'язок відповідача, передбачений у статті 19 цього Закону, письмово повідомити про результати перевірки звернення і суть прийнятого рішення.

Лист від 15 вересня 2016 року №005-1404 містить відповіді на питання, які поставлено у скаргах позивачів, отримання позивачами листа від 15 вересня 2016 року ними не заперечується, враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для висновку про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності у вигляді не надання письмової відповіді за результатами перевірки скарг позивачів, та як наслідок, підстави задоволення позовної вимоги про зобов'язати відповідача надати відповіді на всі поставленні питання в скарзі позивачів від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року в письмовому вигляді відсутні.

Як зазначено вище, позивачі згідно зі статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" мають право бути присутніми при розгляді заяви чи скарги і такому праву позивачів кореспондує обов'язок відповідача, передбачений у статті 19 цього Закону, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Відповідачем не надано доказів запрошення позивачів на розгляд його скарг від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Закону України "Про звернення громадян" та допущення в результаті такого порушення протиправної бездіяльності, що полягала у не запрошенні на прохання громадянина на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Суд також звертає увагу, що за дорученням Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лукяненко Ж.В. від 12 вересня 2016 року №4/7-4272911.16/26-137 розглядалося чергове звернення сім'ї ОСОБА_6 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 15 серпня 2016 року.

За результатами опрацювання звернення до позивачів та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини третьою особою 2 надіслано листи від 10 жовтня 2016 року №11 06106/711 та від 11 жовтня 2016 року №001-4-1298/33, в яких відповідач та треті особи повідомили позивачам усі відомі їм обставини отриманням сином позивачів травми під час перебування у Республіці Хорватія, яка була предметом скарг позивачів від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року.

Матеріали справи також підтверджують, що протягом 2016 та 2017 років позивачами направлялися відповідачу та третій особі 1 неодноразові звернення та скарги стосовно отримання їхнім сином травми під час перебування в Республіці Хорватія, на які позивачам надавалися відповіді відповідно до вимог чинного законодавства.

Окрім того, як стверджує третя особа 2, за зверненнями позивачів у виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) проводилися прийоми з особами, що приймали участь у супроводі дітей в Хорватії та спеціалістів, а саме: 28 липня 2016 року проводилась зустріч із сім'єю ОСОБА_6 у Департаменті щодо випадку травмування ОСОБА_6 під час оздоровлення у Хорватії (м. Нові- Вінодольські), на якій детально та по суті надані усні пояснення; 08 вересня 2016 року (об 16-00) проведено особистий прийом заступника голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Г.В. щодо надання квартири та питань соціального захисту сім'ї ОСОБА_6; 14 березня 2017 року (16-00) відбувся особистий прийом заступника голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Г.В. із позивачами щодо незгоди з розглядом звернення щодо випадку травмування ОСОБА_6 під час оздоровлення у Хорватії (м. Нові-Вінодольські) та забезпечення медичною допомогою; 30 березня 2017 року (16-00) відбувся особистий прийом заступника голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Г.В., присутні представники Департаменту, управління освіти Деснянської РДА. а також керівник групи дітей ОСОБА_10

Вищевказані обставини в ході розгляду справи сторонами не заперечувалися.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що скарги позивачів неодноразово розглядалися у присутності позивачів, що свідчить про відсутність необхідності зобов'язувати відповідача та третіх осіб розглянути скарги позивачів у їх присутності.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести особистий прийом позивачів необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про звернення громадян" керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об'єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

На підставі аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що право громадянина бути присутнім під при розгляді заяви чи скарги, передбачене статтею 18 Закону України "Про звернення громадян", не є тотожним праву громадян на особистий прийом у керівників та інших посадових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, передбаченому статтею 22 Закону України "Про звернення громадян".

Докази звернення позивачів до відповідача у визначенні Київською міською державної адміністрацією години прийому для реалізації права на особистий прийом та відмова відповідача у наданні позивачам такого права до суду не надані та в матеріалах справи відсутні, як наслідок, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача провести особистий прийом позивачів задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання щодо моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про звернення громадян" у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку.

Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 №5 та від 27 лютого 2009 року №1 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем позивачам завдано моральну шкоду, останніми не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивачів. Окрім того, позивачами не обґрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.

Тому, підстави для відшкодуванню позивачам моральної шкоди у суду відсутні.

Стосовно клопотання третьої особи 2 про направлення запиту через Міністерство зовнішніх справ України до органів державної влади Республіки Хорватія (місто Нові-Вінодольські) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Третьою особою 2 подано до суду клопотання про направлення запиту через Міністерство зовнішніх справ України до органів державної влади Республіки Хорватія (місто Нові-Вінодольські), в якому Департамент освіти і науки, молоді та спорту Київської міської державної адміністрації просив суд направити до органів влади Республіки Хорватія через Міністерство зовнішніх справ України запити, в яких визначити такі завдання: знайти та відібрати пояснення від медичного працівника Червоного Хреста, що був у місті Нові-Вінодольські присутнім під час випадку, що стався з ОСОБА_6 з 26.08 по 14.09.2015 року у закладі оздоровлення Червоного Хреста "VILLA Rustika". Попросити його визначити вид ушкоджень, які зазнав (якщо зазнав) ОСОБА_6 та чому дитині не надали медичну допомогу у стаціонарному лікувальному закладі Хорватії відповідно до страхового полісу. Місце надання послуг з оздоровлення: медично-санаторний заклад організації "Червоний Хрест - Хорватія" "VILLA Rustika" у місті Нові-Вінодольські на Адріатичному узбережжі РХ, поблизу міста Рієка; знайти громадянку України ОСОБА_11 та відібрати у неї пояснення про випадок, що стався із ОСОБА_6 на футбольному полі в Хорватії з 26.08 по 14.09.2015 року, та якому вона, за показаннями супроводжуючих працівників, надавала медичну допомогу. Встановити, яку саме медичну допомогу вона надавала, рівень ураження. ОСОБА_11 у 2015 році працювала лікарем-педіатром комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Дніпровського району міста Києва, та супроводжувала групу дітей у Хорватії, здійснюючи їх медичний супровід. ОСОБА_11, за отриманою інформацією, проживає за межами України; звернутися до власників (адміністрації) медично-санаторний заклад організації "Червоний Хрест - Хорватія" "VILLA Rustika" та встановити, чи є будь-які записи, що можуть підтвердити чи спростувати факт ураження ОСОБА_6 у період з 26.08 по 14.09.2015 року під час гри на футбольному полі.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Предметом розгляду справи у межах даних правовідносин за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є визнання протиправними дій заступника Київського міського голови Старостенко Г.В. та зобов'язання відповідача вчинити дії стосовно розгляду скарг позивачів від 23 серпня 2016 року та 08 вересня 2016 року.

Позивачі в адміністративному позові стверджують про невідповідність дій відповідача законодавству України та, зокрема, Закону України "Про звернення громадян", та просять зобов'язати відповідача надати належні відповіді на питання поставлені позивачами у скаргах від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

В рамках даної справи Окружний адміністративний суд міста Києва повинен встановити саме відповідність чи невідповідність дій відповідача стосовно розгляду скарг позивачів чинному законодавству України, правовідносини стосовно отримання сином позивачів травми у серпні 2015 року та встановлення належного чи неналежного надання сину позивачів медичної допомоги у серпні 2015 року під час відпочинку у Республіці Хорватія не є предметом розгляду даної справи, отже, суд приходить до висновку, що докази, які можуть бути отримані за запитом до органів Республіки Хорватія, не є належними доказами у справі в межах даних правовідносин та не будуть містити інформацію щодо предмету доказування, як наслідок, відсутня необхідність направлення запитів, які викладені у клопотанні третьої особи 2 у рамках розгляду даної справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем частково доведено правомірність його дій стосовно розгляду скарг позивачів у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність заступника голови Київської міської державної адміністрації Старостенко Ганни Вікторівни, що полягає у не запрошенні на прохання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на засідання відповідного органу, який розглядав скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23 серпня 2016 року та від 08 вересня 2016 року.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко