Справа № 386/890/17(2-а/386/38/17)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2017 рокусправа № 386/890/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року по справі №386/890/17 за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Голованівський районний суд Кіровоградської області з позовом до Благовіщенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця; зобовязання зарахувати до стажу роботи державної служби період військової служби з 21 жовтня 1979 року по 16 травня 1981, період роботи на посаді голови Грузької сільської ради Кіровоградської області з 1990 року по 1998 року, призначити пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закону України «Про державну службу», здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закону України «Про державну службу», та провести виплати різниці неодержаної пенсії в період з часу набуття права на призначення пенсії за виборною посадою до дня призначення пенсії за виборною посадою.

Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Дана адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 03 січня 2015 року перебуває на обліку в Благовіщенському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 2126,34 грн., що підтверджується довідкою від 08 вересня 2017 року №538 (а.с. 10).

02 червня 2017 року позивач звернувся до Благовіщенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про перерахунок пенсії з 01 травня 2016 року.

Листом від 30 червня 2017 року №592/02-28 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», як особі, яка працювала на виборній посаді в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, з огляду на те, що у такому випадку пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, за останньою виборною посадою на день призначення пенсії, а сфера дії підпункту 11 пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну службу», не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування (а.с. 5).

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року позивач не досяг віку, який би давав право на призначення пенсії державного службовця та не перебував на відповідній посаді органу місцевого самоврядування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з відомостей копії трудової книжки ОСОБА_1 серії АС №113938, позивач працював з 16 березня 1990 року по 22 квітня 1998 року на посаді голови Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 9).

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з частиною 10 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4частини першої, частиною другою статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, пенсія призначається у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, зазначеною нормою права визначено підставу для призначення пенсії державним службовцям, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року) займають посади державної служби та мають відповідний стаж роботи.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Між тим, як установлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1, який просив призначити пенсію, як посадовій особі органу місцевого самоврядування у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року не досяг віку, який би давав право на призначення пенсії державного службовця, не перебував на відповідній посаді органу місцевого самоврядування, у звязку з чим у відповідача відсутні підстави для призначення йому такої пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відповідач, який є територіальним органом виконавчої влади та в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, не мав підстав для призначення позивачу пенсії та здійснення йому перерахунку пенсії як посадовій особі органу місцевого самоврядування в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, які погіршують його становище пенсіонера, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, з огляду на те, що в Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На час звернення позивача до пенсійного органу з вимогою про призначення пенсії, як посадовій особі органу місцевого самоврядування у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, за умов якого право на призначення відповідного виду пенсії позивач не набув.

Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, зокрема пункт 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» не скасований та не визнаний неконституційним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак