Справа № 303/6435/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/12298/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Гулида Р.М. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не зявився;

від відповідача - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, діючого від імені та в інтересах громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3, на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 13.11.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України (суддя суду І інстанції: ОСОБА_5, місце ухвалення: м.Мукачево Закарпатської обл., дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 13.11.2017р.),-

В С Т А Н О В И Л А:

13.11.2017р. позивач ОСОБА_4 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив на підставі ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3, 12.03.1991р.н. (а.с.1-2).

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 13.11.2017р. адміністративний позов задоволено; вирішено примусово видворити громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3, 12.03.1991р.н., за межі території України; судове рішення допущено до негайного виконання (а.с.20-21).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив адвокат ОСОБА_1, діючий від імені та в інтересах громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3, який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.25-27).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що Законом України від 03.09.2008р. «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав» ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав, підписану у м.Нью-Йорк 25.09.2007р.

Таким чином, громадяни ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 підлягають видворенню за процедурою, визначеною ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вищезазначеною Угодою.

Разом з тим, до відповідача вказана процедура не застосована.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

При цьому колегія суддів відхиляє клопотання ОСОБА_4 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19.12.2017р. про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Будучи належним чином повідомленим 14.12.2017р. про час та місце розгляду справи, позивач (субєкт владних повноважень) не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, в тому отримати копії відповідних документів. Також зайнятість представників відповідача в іншому судовому процесі, перебування у відрядженні не може вважатися поважною причиною для відкладення розгляду справи наведеної категорії.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 09.11.2017р. відповідач був затриманий в тилу ділянки відділу прикордонної служби «Лужанка», на околиці с.Гать Берегівського району Закарпатської обл., на відстані 15 км від лінії державного кордону під час реалізації наміру та спроби незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Угорщину в складі групи осіб, що складалася з чотирьох громадян ОСОБА_2.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України, є відсутніми.

Таким чином, своїми діями громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, а також не дотримався вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України», через що був затриманий із оформленням протоколу від 09.11.2017р. про адміністративне затримання (а.с.4-5).

Згідно рішення від 11.11.2017р. про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3, 12.03.1991р.н., примусово повернути за межі України, з одночасною подачею позову про примусове видворення з клопотанням про його затримання із поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (а.с.9).

Також встановлено, що із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади відповідач не звертався.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України і не має законних підстав для перебування на території України (відсутність документів щодо законного перебування на Україні, неволодіння українською мовою, відсутність родичів та коштів для внесення застави).

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не повністю відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України від 03.09.2008р. «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав» ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав, підписану в м.Нью-Йорку 25.09.2007р.

Процедура реадмісії громадян ОСОБА_2 визначена нормами ст.4 цієї Угоди.

Таким чином, відповідач підлягає видворенню не за процедурою, передбаченою ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.288 КАС України, а за процедурою, яка визначена ст.29 вищевказаного Закону та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав», ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2 про реадмісію громадян обох держав».

Окрім зазначеного, наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16.02.2015р. затверджено Інструкцію про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб.

Однак, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, яка підлягає обовязковому застосовуванню у розглядуваному випадку, через що правові підстави для примусового видворення громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 за межі України є відсутніми.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи наведені обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.139, 243, 271, 272, 288, 289, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, діючого від імені та в інтересах громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3, задоволити.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 13.11.2017р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9