Справа № 750/5436/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/5436/17 Головуючий у 1-й інстанції: Логвіна Т.В. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А
12 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря Цюпка Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2017 року позивач звернувся в Деснянський районний суд м. Чернігова з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року позов задоволено:
визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН;
скасовано рішення Міністерства оборони України від 28 квітня 2017 року №44 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині направлення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби;
зобов`язано Міністерство оборони України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання III групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 станом на день встановлення інвалідності 29.06.2016 року.
Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На думку відповідача, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що всупереч вимог законодавства, позивачем до заяви не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а також посилається на те, що справа розглядалась і вирішувалась не уповноваженим судом, оскільки вона підсудна відповідному Окружному адміністративному суду, а не місцевому суду, як адміністративному.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 28 серпня 2007 року позивач є учасником бойових дій (а.с. 11).
За даними висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2551/ж від 17.12.2015 у ОСОБА_1 виявлено рубці, які є наслідком загоєння ран, що виникли внаслідок розривної дії снаряду, що могли бути спричинені у 1995 році (а.с.13).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №98 від 14.01.2016 встановлено, що поранення (контузія) та захворювання позивача, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН (а.с. 13).
Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВА №029891 ОСОБА_1 призначено інвалідність IІІ групи, дата огляду 16.08.2016 (а.с. 13).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2016 за № 5/4521с на адресу позивача було направлено копію витягу з протоколу від 04.11.2016 №94 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 04.11.2016 №94, комісія дійшла висновку про необхідність направлення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовцям, в тому числі ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янінні, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Вважаючи протиправними такі дії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з позовом.
визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності 3 групи внаслідок поранення (контузії) пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН;
скасовано рішення Міністерства оборони України від 09 листопада 2016 року № 94 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині направлення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби;
зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в разі настання 3 групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 станом на день встановлення інвалідності - 29.06.2016 року.
На виконання вимог зазначеної постанови комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було повторно розглянуто подані позивачем документи.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.04.2017 № 44 скасовано пункт 36 протоколу № 94 від 09.11.2016 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб щодо повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову сержанту у запасі ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки заявником не подано документ, що свідчить про обставини поранення (а.с. 6).
Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч. 3 зазначеної статті військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з п.п. б п. 1 статті 16-2 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 3 зазначеного Порядку встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Таким чином, оскільки право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності, а днем виникнення у позивача права на отримання спірної допомоги є день встановлення йому третьої групи інвалідності, тобто 16 серпня 2016 року, тому він має право на її призначення та виплату відповідно до Порядку № 975.
Згідно з п.п. 1 п. 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Згідно з п. 11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додається, зокрема, копія документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Разом з тим, Порядок не визначає який саме документ підтверджує зазначені обставини.
Відповідачем не заперечувалося, що до заяви про виплату одноразової допомоги позивачем було додано всі необхідні документи, окрім документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що саме й стало підставою для повернення документів на доопрацювання відповідачем.
Таке твердження відповідача колегія суддів вважає помилковим у зв`язку з тим, що в даному випадку на підтвердження обставин поранення позивачем подано висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2551/ж
У висновку МСЕК не встановлено, що поранення пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Крім того, на законодавчому рівні форма документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження не визначена, не встановлена та не затверджена, а тому вимога відповідача щодо необхідності надати позивачу докази того, що він отримав поранення (контузії, травми або каліцтва) та йому встановлена ІІІ група інвалідності при обставинах, які не пов`язані з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження є такою, що не відповідає вимогам закону та не може бути підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
Крім того, висновок щодо даного питання також було викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.01.2015 року по справі 2-а-1626/12/1370, в якій зазначено про те, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт того, що позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН, а також встановлено, що позивачем для отримання цієї виплати надано Міністерству оборони України повний необхідний для цього пакет документів.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправними посилання відповідача на те, що позивачем не було подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Отже, позивачем при зверненні до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги подано всі необхідні документи, передбачені п. 11 Порядку № 975.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, як військовослужбовець, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.
Щодо доводів апелянта про те, що дана справа розглядалась і вирішувалась не уповноваженим судом, оскільки вона підсудна відповідному Окружному адміністративному суду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із посиланням на яку позивач просить зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.
Привила предметної підсудності адміністративних справ визначені статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 4 частини першої якої передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Оскільки одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною четвертою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання виплати якої ставить питання позивач у позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, цей спір підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним у порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що уповноваженим органом було надано правову оцінку поданих позивачем документів та протиправно відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а жодних інших обставин, що могли бути підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, під час їх опрацювання комісією не встановлено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність судового захисту порушених прав позивача та наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма