Справа № 804/5758/17
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 р. Справа № 804/5758/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.
при секретарі с/з Максименко Е.М.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Пухлія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-
ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №241-17 від 19.06.2015 p.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасовано, оскільки прийнято в порушення вимог законодавства.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував; надав до суду письмові заперечення, в яких просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на те, що позивач повинен сплачувати транспортний податок, оскільки є власником автомобіля 2013 року випуску з об'ємом двигуна 3456 куб. см., що підпадає під критерії, визначені пунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником транспортного засобу «Toyota Highlandar» державний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 3456 куб.см.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року №7/600 встановлений транспортний податок та визначено об'єкт оподаткування, платники податку, податковий період та інші обов'язкові елементи транспортного податку у відповідності з Податковим кодексом України.

19.06.2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 241-17, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. з яким позивач не погоджується.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору, переданого на вирішення суду.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, які є об'єктами оподаткування.

Приписами пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Таким чином, з 01.01.2015 року в Україні запроваджений новий податок - транспортний податок.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору, що передбачено у пп. 12.3.2 ПК України.

Відповідно до пп. 12.3.3 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до пп.12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Право на прийняття місцевих податків органами місцевого самоврядування закріплено і ст. 143 Конституції України.

Визначаючи чи є позивач платником вказаного податку, суд виходить з того, що позивач є власником автомобіля, який підпадає під визначення пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України.

Так, згідно з пп.14.1.251 п. 14.1 ст. 14 ПК України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником легкового автомобіля «Toyota Highlandar» державний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 3456 куб.см.

Таким чином, транспортний засіб, який знаходиться у власності позивача підпадає під встановлені ПК України критерії об'єкту оподаткування транспортним податком.

Оцінюючи застосування до спірних відносин норм ПК України щодо сплати транспортного інстанції виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Одним з елементів принципу верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності, який сформульований, в тому числі і у доповіді № 512/2009 на 86 пленарному засіданні Венеціанської комісії у 2011 році. Цей принцип є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ.

Відповідно до принципу правової визначеності держава повинна зробити текст закону легкодоступним. Вона також зобов'язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю.

Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Відтак, однією з основних процедурних вимог принципу правової визначеності є вимога достатнього часу для змін у системі правовідносин, викликаних прийняттям нового закону.

Згідно з пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Цей же принцип закладений і в ст. 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарювання», та його суть зводиться до послідовності регуляторної діяльності, відповідності її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності.

В підтримку необхідності дотримання цього принципу законодавцем запроваджений і пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України, відповідно до якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення повинно було бути прийнято до 15 липня 2014 року, а оскільки рішення №7/600 Дніпропетровської міської ради було прийнято 28.01.2015 року, тобто після 15.07.2014 року, тому застосування його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Крім того, встановлення пунктом 4 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року, положення, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не може бути прийнято судом, оскільки не застосування тих або інших норм закону, встановлених Верховною Радою України можливо в разі їх скасування чи зупинення Верховною Радою України. Проте, таких змін до Закону України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарювання» на 2015 рік не приймалося.

Враховуючи аналіз наведених вище норм права, суд зробив висновок про те, що відносно позивача у 2015 році не можуть бути застосовані положення ст. 267 ПК України щодо сплати транспортного податку.

Крім того, відповідачем не було надано суду доказів в підтвердження наявності обставин набуття чинності рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року №7/600 (в частині транспортного податку).

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, керуючись ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №241-17 від 19.06.2015 p.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за подання адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2017 року

Суддя О.В. Врона