Справа № 554/6673/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 06.12.2017 Справа № 554/6673/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 грудня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Полтава Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

28 серпня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому зазначила, що 21 серпня 2017 року, близько 13 год. 35 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, вона, рухаючись по вулиці Європейській в м. Полтаві, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, не виконала вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» та зі смуги, яка вказує поворот ліворуч, здійснила рух прямо, чим порушила вимоги п. 8.4 Правил дорожнього руху (далі - Правил), чого вона не допускала, однак незважаючи на це, з недодержанням визначених КУпАП процедур інспектором роти № 3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 цього Кодексу відповідно до постанови серії БР № 032398 була піддана адміністративному стягненню у виді штрафу 425 грн.

Вказану постанову вважає незаконною, в звязку з чим і просить скасувати її, закривши провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Позивачка також наголосила, що при накладенні на неї адміністративного стягнення інспектором проігноровано вимоги ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь. Всупереч цьому її притягнуто до відповідальності саме на припущеннях за відсутності будь-яких обєктивних доказів її винуватості. Крім того, зазначила, що всупереч твердженню відповідача, викладеному в постанові, вона мала при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, в якому зазначено її дівоче прізвище. Намагалася переконати в цьому ініціатора притягнення її до відповідальності, надавши йому свій паспорт, але ним це не було прийнято до уваги. Вважає також, що при накладенні на неї адміністративного стягнення відповідачем були грубо порушені вимоги статей 251 та 268 КУпАП.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зазначаючи, що позивачка допустила інкриміноване їй порушення Правил при проїзді по вулиці Європейській, не виконавши вимог дорожнього знаку 5.16 Додатку 1 Правил «Напрямок руху по смузі» і зі смуги, яка вказує рух ліворуч, здійснила рух прямо. Це порушення інспектором було виявлено безпосередньо та у повній відповідності до вимог КУпАП і Правил у визначеній законом процедурі позивачка була піддана адміністративному стягненню у виді штрафу, про що було винесено відповідну постанову. При її винесенні позивачці у відповідності до Конституції України були розяснені її права, в тому числі і право на оскарження його дій, про що свідчить те, що вона цим в повній мірі скористалася, подавши до суду позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, обєктивно дослідивши надані ними докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії БР № 032398 від 28 серпня 2017 року (а. с. 3. 6) ОСОБА_1 піддана адміністративному стягненню на підставі ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., копію якої вона отримала зразу ж після її винесення.

Оцінюючи зміст оскаржуваної постанови, суд виходить з положень статті 283 КУпАП, частина 2 та 3 якої визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналіз змісту оскаржуваної постанови свідчить про те, що зазначеним вимогам вона не відповідає і їм суперечить. Зокрема, в постанові не зазначено місце вчинення правопорушення, а констатовано лише, що воно вчинене на вулиці Європейській у м. Полтаві, яка має велику протяжність та значну кількість перехресть, на певних смугах яких дозволено рух тільки ліворуч. Не зазначення про те, на якому саме із них нею було допущено порушення вимог дорожнього знаку 5.16, яке їй інкримінується, на думку суду, само по собі виключає відповідальність, оскільки обвинувачення є не конкретним та таким, що порушує право позивачки на захист. В постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилалася правопорушниця та висловлених нею доводів, відсутні також посилання на докази, які підтверджують винуватість позивачки у порушенні правил дорожнього руху, що суперечить вимогам пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Крім того, в постанові всупереч вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП не зазначено, яким саме технічним засобом було здійснено відеофіксацію надану для перегляду в суді порушення Правил. Сам перегляд відеозапису правопорушення в суді не підтверджує як факту вчинення позивачкою інкримінованого їй правопорушення, так і наявності її автомобіля у місці, де його нібито було вчинено.

Оцінюючи наведені докази, суд зазначає, що притягання позивачки до адміністративної відповідальності відповідачем здійснено на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Суд вважає таким, що не знайшло свого підтвердження інкриміноване позивачці керування транспортним засобом без наявності у неї права на керування.

Судом встановлено, що позивачка має право на керування транспортними засобами та надала його відповідачеві на вимогу останнього, але він не прийняв його до уваги з підстав зазначення в ньому прізвища, яке позивачка мала до заміжжя, зазначивши про це в оскаржуваній постанові. Суд вважає, що невідповідність прізвища позивачки, зазначеного в посвідченні на керування транспортними засобами тому, яке значиться в її паспорті, викликано його зміною після її одруження та прийняття прізвища свого чоловіка. Зміна прізвища, на думку суду, не скасовує дійсності документа та наявності тих прав, які відповідно до нього вона мала, оскільки факт належності їй посвідчення на право керування транспортними засобами та надання його на вимогу працівника поліції встановлений судом.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд керується вимогами статті 69 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків. письмових і речових доказів, висновків експертів.

На підставі наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів суд констатує факт недоведеності вини позивачки у вчиненні інкримінованого їй відповідачем правопорушення, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині, що стосується вимоги про скасування постанови як незаконної.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її субєктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обовязковою умовою здійснення такого захисту судом є обєктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивачку адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивачки.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів вчинення позивачкою інкримінованого їй правопорушення, а отже до необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БР № 032398 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУПАП, як протиправну.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів із дня її отримання.

Повний текст постанови виготовлений 12 грудня 2017 року.

Суддя А. Г. Савченко