Справа № 817/1638/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2017 рокуР і в н е 817/1638/17
16 год. 15 хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки виконання рішення,-
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1О.) з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Рівненській області, в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну до позовної заяви (а.с.51-52) просив стягнути на його користь 14340,21 грн. середнього грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду за період з 31.01.2017 по 28.04.2017.

Позов обґрунтований тим, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 по справі №817/448/16 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 03.03.2016 за №31 о/с в частині звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, поновлено на службі в поліції з 04.03.2016 та стягнуто на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 54888,39 грн. Постанова суду в частині поновлення на посаді з 04.03.2016 та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернута до негайного виконання. Позивач зазначив, що наказ про його поновлення на посаді на виконання судового рішення ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Рівненській області видано лише 28.04.2017. Статтею 236 КЗпП передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

Представник позивача в судовому засіданні 20.11.2017 адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.25-26). Представник відповідача в судовому засіданні 20.11.2017 пояснив, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 по справі №817/448/16 виконана ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Рівненській області повністю із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 54888,39 грн. Відтак, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

В судове засідання, призначене на 11.12.2017, представники сторін не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.53).

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника з поважних причин. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження поважності причин неприбуття в судове засідання суду не надав (а.с.54), у звязку з чим підстави для задоволення такого клопотання відсутні.

Судом не визнавалась обовязковою участь сторін в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе закінчити судовий розгляд справи без участі представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №31 о/с від 03.03.2016 відповідно до частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII звільнено зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 5 (через службову невідповідність) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-222411), начальника сектору Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області (а.с.29).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 №817/448/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 03.03.2016 №31 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за п.5 (через службову невідповідність) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника сектору Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 04.03.2016 на службі в поліції на посаді начальника сектору Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54888,39грн. (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень 39 коп.) та моральну шкоду в розмірі 1000,00грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 04.03.2016 на службі в поліції на посаді начальника сектору Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Рівненській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4945,00грн. (чотири тисячі дев'ятсот сорок п'ять гривень 00 коп.) (а.с.32-37).

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 в справі №817/448/16 залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 та набрала законної сили (а.с.20-24).

Суд встановив, що наказом №91 о/с від 28.04.2017 Головного управління Національної поліції в Рівненській області на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі №817/448/16 скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 03.03.2016 №31 о/с у частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-222411), начальника сектору Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову не відповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та поновлено його на службі в поліції на посаді начальника сектору Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, встановивши посадовий оклад 2950 гривень, із 04.03.2016 (а.с.8).

Фактична виплата відповідачем на користь ОСОБА_1 грошових коштів, стягнутих постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 в справі №817/448/16, позивачем не заперечується.

ОСОБА_3 фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Рівненській області №1510/29/03-2017 від 17.11.2017 підтверджується, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за період 31.01.2017 по 27.04.2017 не нараховувалось та не виплачувалось (а.с.27).

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує, що статтею 8 ОСОБА_4 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 43 ОСОБА_4 України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частинами 1, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить будь-яких застережень відносно того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо останній не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання щодо поновлення на роботі.

З аналізу наведеної норми слідує, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 Рішення від 15.10.2009 у справі "ОСОБА_5 проти України" (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, безперечним є обов'язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення.

Зібраними у справі та дослідженими судом доказами підтверджено, що на виконання постанови суду від 30.01.2017 у справі №817/448/16 про поновлення позивача на службі в поліції, яка підлягала негайному виконанню, наказ про поновлення позивача на службі ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Рівненській області видано лише 28.04.2017, при цьому без будь якого належного обгрунтування заробітна плата ОСОБА_1 за період з 31.01.2017 по 27.04.2017 не нараховувалась та не виплачувалась.

Таким чином, період з наступного дня після прийняття постанови Рівненським окружним адміністративним судом про поновлення особи на посаді до фактичного поновлення працівника та виплати йому грошового забезпечення, тобто з 31.01.2017 по 27.04.2017 включно є періодом вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Відповідно до ст.94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового - забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання даної норми Закону наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно з п. 9 вказаного Порядку при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 по справі №817/448/16 встановлено, що середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 4945,00 грн., а середньоденний розмір грошового забезпечення 164,83 грн.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути з роботодавця середній заробіток за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 14340,21 грн. з розрахунку, що час вимушеного прогулу за період з 31.01.2017 по 27.04.2017 становить 87 календарних днів (164,83 х 87 = 14340,21).

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду належних та достовірних доказів в обґрунтування правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість дослідженими судом доказами підтверджується право позивача на оплату відповідачем середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, з урахуванням періоду такої затримки відповідно до встановлених судом фактичних обставин.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду за період з 31 січня 2017 року по 27 квітня 2017 року в сумі 14340,21 грн. (сума зазначена без утримання податків та обов'язкових платежів).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.