Справа № 702/1033/17
Суддя: Мазай Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 702/1033/17
Провадження № 2-а/702/127/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н. В.,

з секретарем : Ясінською О.А.

сторони: не з"явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП України в Тернопільській області, Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі. Підставою звернення із позовом вважає те, що постановою (далі оскаржувана постанова) інспектора Кременецького ВП старшого лейтенанта поліції від 08.11.2017 року серії БР № 812452 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 (або ч.1) ст. 122-2 КУпАП та накладено штраф в сумі 425 грн. за те, що 08.11.2017 року об 11 год. 20 хв., нібито, на автодорозі між селами Розтоки та Лопушно Кременецького району він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався у світлу пору доби поза населеним пунктом, не ввімкнувши ближнє світло фар, чим порушив вимоги п.9.8 ПДР України. Вважає постанову незаконною з наступних підстав: він не порушував ПДР України; за текстом постанови він був зупинений відповідачем на автодорозі між селами Розтоки та Лопушно Кременецького району, однак на виїзді з села Розтоки відсутні дорожні знаки 5.46, 5.48 «Кінець населеного пункту», про що він вказав працівникові поліції та отримав рекомендацію звернутися із зауваженнями до місцевої влади; в місці його зупинки окрім відсутності відповідних дорожніх знаків, які б вказували на закінчення населеного пункуту розташовувались колгоспні будівлі, що є окремою підставою вважати, що він знаходився ще у межах населеного пункту; при складанні протоколу та розгляду справи по суті на місці відповідачем не наведено достатніх і допустимих доказів, нібито, скоєного правопорушення, не з'ясовано характер вчиненого діяння, дані про особу, її майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, що є самостійною підставою для скасування постанови; докази скоєння ним адміністративного правопорушення відсутні; оскаржувана постанова винесена суто на припущеннях працівника поліції; за змістом постанови правопорушення кваліфіковано за ч. 2, в квитанції про сплату штрафу ст. 122-2 КУпАП. Стаття 122-2 КУпАП має одну частину та містить норму, яка не відповідає обставинам, описаним в оскаржуваній постанові, а саме дана стаття передбачає наслідки невиконання водіями вимог про зупинку та передбачає максимальний штраф у розмірі 9 неоподаткованих мінімумів (153 гривні) або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців. Згідно п.9.8 ПДР України - з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Згідно ч. 2 ст.122 КУпАП до адміністративної відповідальності притягається водій транспортного засобу за порушення правил використання зовнішніх освітлювальних приладів або попереджувальних сигналів. Він категорично заперечує проти обставин, встановлених в постанові, так як не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тим паче ч. 1 (ч. 2) ст. 122-2 КУпАП. В обґрунтування позову посилається на ст.71 КАС України, ст.19 Конституції України ст. ст. 245, 258, 268, 278, 279, 283, 293 КУпАП. Відповідач виніс постанову відносно нього відразу після висловлення звинувачень без будь-якої підготовки до розгляду справи, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Таким чином, вищевикладені факти підтверджують незаконність дій відповідача, постанова підлягає скасуванню, а дії працівника поліції мають бути визнані незаконними. Оскаржувану постанову він отримав 22.11.2017 року, яка надіслана йому простим листом 16.11.2017, згідно відмітки на конверті, а тому вважає подачу адміністративного позову в межах строку, відведеного на оскарження. Просить задоволити позов повністю, визнати дії інспектора Кременецького ВП старшого лейтенанта поліції, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР № 812452 від 08.11.2017 року незаконними, постанову скасувати, справу закрити.

Позивач в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задоволити.

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надіслав заперечення відповідно до якого з даним позовом ГУНП не погоджується з наступних підстав. 08.11.2017 близько 11 год. 20 хв. позивач рухаючись на автомобілі НОМЕР_2 поза межами населеного пункту по ділянці автодороги між селами Розтоки та Лопушне Кременецького району не увімкнув ближнє світло фар чим порушив норми п. 2 ст. 122 КУпАП та п. 9.8 ПДР України (далі ПДР). Внаслідок чого був зупинений працівниками Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області. Інспектором СРПП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено відносно позивача постанову серії БР № 812452 за ч. 2 ст. 122 КУпАП згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП складом даного адміністративного правопорушення є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями , що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Згідно з п. 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Тобто, час вчинення правопорушення 08 листопада 2017 року, підпадає під дію норми п. 9.8 ПДР України. Згаданих позивачем будівель поблизу не було, тип обєктів нерухомості визначається в залежності від його коду за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (ДК 018-2000). Згідно з нормами Державного класифікатора будівель та споруд, ДК 018 - 2000 будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти тощо. Будівель у відповідності з вказаними стандартами чинного законодавства в зоні зупинки позивача не має. Розділ 5 додатка 1 ПДР чітко передбачає, що знаки 5.45 і 5.46 (тобто «білі» знаки «початок населеного пункту» і «кінець населеного пункту») повинні встановлюватися «на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги». Та ж сама вимога міститься і в стандартах, що регулюють установку дорожніх знаків. Ділянка дороги, де було зупинено позивача не є забудованою, а тому не підпадає під визначення населеного пункту, дане п. 1.10 ПДР. Кордон забудови знаходиться в декількох сотнях метрів від місця, де був зупинений позивач. Тому, відсутність знаку 5.45 чи 5.46 в даному випадку відповідає вимогам підрозділу 5 розділу 33 ПДР і стандартів, відповідно до яких він повинен бути встановлений на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. При винесенні постанови позивач не висловлював жодних заперечень стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності. В обґрунтування заперечень посилаються на ст. ст. 268, 293 КУпАП, відповідно до яких позивач не скористався своїм правом заявляти клопотання, давати пояснення та подавати докази, по факту скоєння адміністративного правопорушення, що свідчить про визнання ним своєї вини та згоду з притягненням до адміністративної відповідальності. Позивач не висловлював скарг на постанову, хоча міг це зробити. Факт відмови позивача від отримання копії постанови не може трактуватися, як не згода з притягненням до відповідальності, оскільки з нього не випливає безпосереднє волевиявлення позивача заперечити факт скоєння правопорушення. Внаслідок відсутності пояснень та клопотань із сторони позивача та його мовчазної згоди з винесенням постанови про адміністративне правопорушення працівниками поліції було видалено відеозапис факту порушення з реєстратора котрий знаходиться в службовому автомобілі, а тому надати його, як доказ не представляється можливим. В тексті фабули постанови інспектором чітко вказано обєктивну сторону адміністративного проступку скоєного позивачем, а саме його протиправне діяння відсутність якого виключала б склад адміністративного правопорушення. Факт зазначення інспектором в постанові ст. 122-2 замість ст.122 КУпАП є технічною помилкою та не ілюструє жодного протиправного умислу зі сторони працівника поліції. Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, передбачених зокрема ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до п. 2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі-Інструкція), постанова у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Згідно ст.283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Пунктом 5 Розділу IV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складається у письмовій або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Згідно ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов'язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач рухався поза межами населеного пункту без увімкнених денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла фар, тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно, позов до задоволення не підлягає. Просять відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та проводити розгляд справи у відсутність їх представника.

Представник відповідача Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 812452 від 08.11.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.5). За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1, 08.11.2017 року об 11 год. 20 хв. на автодорозі між селом Розтоки та Лопушно Кременецького району рухався автомобілем НОМЕР_3 без увімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР України.

Відповідно до п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Адміністративна відповідальність за ст. 122-2 КУпАП, яка містить лише одну частину, настає у разі невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев»яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Тобто, судом встановлено, що за змістом оскаржуваної постанови, суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, не відповідає зазначеному в оскаржуваній постанові, нормативному акту, який передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, яке зазначене в постанові.

Крім цього, згідно квитанції про сплату штрафу відповідно до постанови серія БР № 812452, сплата передбачалася за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, що в свою чергу не відповідає зазначеному в постанові нормативному акту, який передбачає відповідальність за вчинене за змістом постанови правопорушення ( а.с.5).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова вимогам ст. 283 КУпАП не відповідає.

Посилання відповідача, за змістом заперечень на той факт, що зазначення в оскаржуваній постанові ч. 2 ст. 122-2 КУпАП, як нормативного акту, який передбачає відповідальність за вчинене позивачем правопорушення, є технічною помилкою, не може бути підставою для визнання постанови правомірною, з урахуванням положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, яке зазначено в оскаржуваній постанові, передбачено ч.2 ст.122 КУпАП, відповідно до якої визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідачі не надали суду взагалі будь-яких доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1, відповідно не дано оцінку цим доказам, в порядку ст. 252 КУпАП.

Суд вважає, що посилання відповідача в запереченнях на ту обставину, що будівель у розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (ДК 018-2000) в зоні зупинки позивача не було, позивача зупинено за межами населеного пункту, при неподанні суду доказів на підтвердження цих обставин, не може бути підставою, для відмови в задоволенні позовних вимог позивача та відповідно підставою констатування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, правомірності дій працівника поліції, правомірності постанови та відсутності підстав для закриття провадження у справі.

Крім цього, відповідачем також не надано суду доказів, того, що ділянка дороги, де було зупинено позивача, не є забудованою, а тому не підпадає під визначення населеного пункту, дане п. 1.10 ПДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Не зазначення позивачем своїх заперечень в оскаржуваній постанові на місці складення постанови, при відмові отримати ним постанову, на думку суду не може достовірно свідчити про визнання позивачем своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення на місці складення оскаржуваної постанови та не позбавляє його права оскаржити постанову в судовому порядку.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи, що крім оскаржуваної постанови, жодні інші підтверджуючі докази, які б свідчили про вчинення правопорушення позивачем, відсутні.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом маг право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставно ї притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи пре адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 ч. 2 КУпАП, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП, відповідачем не надано суду доказів, які б, окрім самої оскаржуваної постанови, свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому, суд вважає, що виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції допущено порушення прав позивача, та не надано відповідачем належних та допустимих доказів правомірності постанови, тому, з цих підстав, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1Л до адміністративної відповідальності за ст.122-2 ч. 2 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню.

Оскільки судом задоволено вимогу позивача про скасування постанови, суд вважає, що позов в частині визнання дій працівника поліції незаконними, також підлягає до задоволення, оскільки є похідним від вимоги про скасування постанови в зв»язку з її невідповідністю вимогам закону.

Враховуючи те, що суду не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке зазначено в оскаржуваній постанові, суд вважає, що вимога про закриття провадження у справі також підлягає до задоволення.

Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 19, 77, 78, 79, 139, 241-246, 250, 295, 296 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати дії інспектора Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення серія БР № 812452 від 08.11.2017 року неправомірними.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР № 812452 від 08.11.2017 року про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122-2 КУпАП, у виді штрафу в сумі 425 грн.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122-2 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Н.В. Мазай

Повний текст рішення складено 22.12.2017 року.