Справа № 357/13660/17
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції України в Київській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що він з 1993 року проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України в Київській області. 20.11.2009 року кваліфікаційною комісією при ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Редіан» Держпромнагляду отримав свідоцтво підривника, який надає позивачу право проведення таких робіт як «обробка матеріалів енергії вибуху - знешкодження і знищення боєприпасів». 03.02.2010 року, при проходженні служби в ГУ МВС України в Київській області на посаді начальника дозвільної системи Управління громадської безпеки він приймав участь у складі групи у розмінуванні та знешкодженні вибухового пристрою - надзвичайно небезпечної мінометної міни 82 мм часів Великої вітчизняної війни в м. Києві, вул. Бастіонна, 11-а. Відповідно до п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час. 13.01.2017 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області з заявою щодо надання йому статусу учасника бойових дій та видачу відповідного посвідчення, однак листом від 09.02.2017 року за № с-50 відповідач повідомив, що на даний час відсутній механізм розгляду таких заяв. Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції України в Київській області щодо не розгляду заяви про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобовязати відповідача розглянути заяву про визнання його учасником бойових дій із видачею відповідного посвідчення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, до суду надіслано письмові заперечення Головного управління Національної поліції в Київській області на позов з клопотанням щодо розгляду справи без участі їх представника та залишення позову без розгляду у звязку із пропущенням шестимісячного строку звернення до суду, та одночасно зазначено, що 02.07.2015р. Верховною Радою прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015року. У подальшому Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 16.09.2015р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою не передбачено правонаступництво Головним управління Національної поліції в Київській області Головного управління МВС України в Київській області. Отже, Головне управління Національної поліції в Київській області було утворене 07.11.2015р., а позивача було звільнено з органів внутрішніх справ 29.05.2015року, а отже Головне управління Національної поліції в Київській області не є правонаступником Головного управління МВС України в Київській області і позивач не перебував у відносинах з Головним управління Національної поліції в Київській області.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме: в ГУ МВС України в Київській області.

20.11.2009 року кваліфікаційною комісією при ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Редіан» Держпромнагляду отримав свідоцтво підривника, який надає позивачу право проведення таких робіт як «обробка матеріалів енергії вибуху - знешкодження і знищення боєприпасів» (а.с.9).

В судовому засіданні, також, встановлено, що 03.02.2010 року, при проходженні служби в ГУ МВС України в Київській області на посаді начальника дозвільної системи Управління громадської безпеки позивач приймав участь у складі групи у розмінуванні та знешкодженні вибухового пристрою - надзвичайно небезпечної мінометної міни 82 мм часів Великої вітчизняної війни в м. Києві, вул. Бастіонна, 11-а, що підтверджено актом знешкодження, зруйнування вибухового пристрою, вибухонебезпечних компонентів, засобів підриву № 4 від 03.02.2010 року.(а.с.8).

Встановленим є те, що 13.01.2017 року позивач позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Київській області із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій та видачу відповідного посвідчення, додавши до заяви необхідні документи, але листом від 09.02.2017 року за № с-50 за результатами розгляду його заяви повязаної з наданням статусу учасника бойових дій та видачі відповідного посвідчення було фактично відмовлено з посиланням на те, що на даний час відсутній механізм розгляду таких заяв колишніх працівників органів та підрозділів внутрішніх справ України щодо надання статусу учасника бойових дій та видачу відповідного посвідчення. Даний лист-відмова підписаний членом Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області(а.с.7).

Слід зазначити, що відповіді на заяву ОСОБА_1, яка була адресована саме до ГУ Національної поліції в Київській області ще 13.01.2017 року так і не було надано.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом, звертаючи увагу, що як органи внутрішніх справ МВС України так і ГУ Нацполіції в Київській області підпорядковані Міністерству Внутрішніх справ України.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Наказом МВС України "Про соціальний захист працівників експертної служби МВС України, виконання обов'язків яких пов'язане із знешкодженням вибухонебезпечних предметів" від 11.11.2003р. №1339 визначено перелік документів, які є підставою для набуття працівникам органів внутрішніх справ України статусу учасників бойових дій, де пунктом 2 зазначено про наявність допуску на право самостійного проведення робіт з пошуку, розрядження, транспортування, знешкодження вибухових пристроїв і речовин.

З метою виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" (із змінами), від 13.01.1995 № 16 "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та від 08.02.1994 № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 № 158, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.05.2009 за № 428/16444, було затверджено Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 8 Положення, Комісії зобов'язані приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку, інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії, робити запити до відповідних архівних установ, про що повідомляти заявника, розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісій, у місячний строк, заслуховувати пояснення громадян, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази. У разі відмови в задоволенні вимог, викладених у заяві, рішення доводити до відома громадянина в письмовій формі, а також роз'яснювати порядок оскарження прийнятого рішення. Засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

Згідно з пунктом 14 Положення, рішення з усіх розглянутих Комісією питань заносяться до протоколу.

Виходячи із приписів наведеного Положення заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій повинні бути розглянуті на засіданні Комісії, а результати прийнятих рішень оформлені протоколом в незалежності від того, чи належить заявник до кола осіб, які відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вважаються учасниками бойових дій.

Таким чином при формуванні позивачу письмової відповіді за підписом члена Ліквідаційної комісії МВС України ОСОБА_2 не було дотримано порядку розгляду його заяви, який визначено пунктом 8 Положення.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує не відповідь від 09.02.2017 року, а бездіяльність відповідача щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 по суті , повязаної з встановленням статусу учасника бойових дій.

Встановлено, що відповідач не розглянув подану позивачем 13.01.2017 р. заяву з додатками. А в поданих запереченнях на позовні вимоги ОСОБА_1, відповідач розяснює про відсутність правонаступництва Головним управлінням Національної поліції в Київській області Головного Управління МВС України і в той же час дає оцінку і посилається на лист-розяснення Ліквідаційної комісії МВС України в Київській області від 09.02.2017р., безпідставно ототожнює відповідь Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області з власною відповіддю, яка б мала бути надана на заяву позивача відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того, лист-розяснення Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області від 09.02.2017р. є відповіддю, наданою відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та не містить в собі ознак ані нормативного акту, ані акту індивідуальної дії, а тому не є рішенням субєкта владних повноважень, яке породжувало б правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і мало б обовязковий характер для субєкта цих відносин. Зміст листа від 09.02.2017 р., фактично, вказує на відстрочення розгляду заяви позивача в звязку з відсутністю механізму розгляду таких заяв до часу затвердження Положення про роботу комісії щодо надання статусу учасника бойових дій.

Отже, судом встановлено, що позивач звертався з проханням видати посвідчення учасника бойових дій до відповідача 13.01.2017 року та ні матеріали даної справи, ні письмові заперечення відповідача не містять посилання на наявність відповіді ГУ НП в Київській області на вказане звернення позивача від 13.01.2017року, що вказує на бездіяльність відповідача.

Також, з наведеного вище, вбачається і безпідставність клопотання відповідача про застосування положення про строк звернення до адміністративного суду (ст.. 99 КАС України), оскільки й на сьогодні відповідачем не розглянута заява позивача по суті.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; Пункт 7 частини третьої статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5207-VI від 06.09.2012, 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

А тому керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 2, 6,9,17, 71,72, 159-163, 185,186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції України в Київській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Зобовязати Головне Управління Національної поліції України в Київській області розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій із видачею відповідного посвідчення учасника бойових дій.

Постанова може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

А у випадках передбачених ч.3 ст.160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3