Справа № 489/4184/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/4184/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалену у відкритому судовому засіданні о 10:00 год 27.10.2017 року в м.Миколаєві, по справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області та просила визнати протиправним дії щодо відмови у призначенні пенсії та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва від 24.04.2017 року №10/2 про відмову призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 24.04.2017 року №10/2 в частині встановлення відсутності у ОСОБА_1 стажу роботи на посадах прокурорів 12 років 6 місяців. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на користь ОСОБА_1 320,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області звернулось до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ним вірно визначено та зараховано до вислуги років періоди роботи з 28.08.1995 р. по день звернення позивача, що становить 21 рік 24 дні, з них на посадах прокурорів - 4 роки 3 місяці 16 днів та не погоджується з тим, що судом першої інстанції встановлено наявність у позивача стажу роботи на посадах прокурорів 12 років 6 місяців. Крім того, апелянт не згоден із постановою суду першої інстанції в частині стягнення суми судового збору.

Таким чином апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII «Про прокуратуру».

Рішенням відповідача від 29.09.2016 р. № 76/1 Позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку із відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ленінського районного суду від 13.01.2017 по справі № 489/5410/16-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 р., адміністративний позов задоволено частково, скасовано рішення від 29.09.2016 р. № 76/1 та зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2016 р.

Після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 рішенням Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 24.04.2017 № 10/2 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII згідно із заявою від 20.09.2016 року, у зв'язку із відсутністю вислуги років (22 роки 6 місяців) та стажу роботи на посадах прокурорів (12 років 6 місяців) необхідних для призначення зазначеного виду пенсії.

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Задовольняючи частково позовні вимоги та скасовуючи рішення Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва миколаївської області від 24.04.2017 року №10/2 в частині встановлення відсутності у ОСОБА_1 стажу роботи на посадах прокурорів 12 років 6 місяців, судом першої інстанції зазначено, що оскільки відповідачем було встановлено відсутність у позивача необхідної для призначення пенсії вислуги років, тому визначення стажу роботи на посадах прокурорів для обґрунтування відмови у призначенні пенсії також із цієї підстави є передчасним, а отже в цій частині визнання протиправним рішення щодо відсутності у позивача необхідного стажу роботи на посадах прокурорів суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Згідно записів трудової книжки, станом на 20.09.2016 року страховий стаж позивача становив 22 роки 8 місяців 10 днів, та складався із 21 року 24 дня роботи в органах прокуратури Миколаївської області (з 28.08.1995 року по 20.09.2016 року), 1 року 07 місяців 19 днів - в державній податковій інспекції м.Миколаєва юрисконсультом та виконувачем обов'язків головного податкового інспектора-юрисконсульта (з 10.01.1994 року по 27.08.1995 року).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що працюючи з 10.01.1994 року по 27.08.1995 року на державній службі в державній податковій інспекції м.Миколаєва позивач не мала вищої юридичної освіти, а тому зазначений період неможливо зарахувати до вислуги років, необхідної для призначення даного виду пенсії.

За змістом ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здобула вищу юридичну освіту у 1998 році, тобто на час роботи на посаді державного службовця з 10.01.1994 року по 27.08.1995 року не мала вищої юридичної освіти, що сторонами визнається та також рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується позивачем до суду апеляційної інстанції, зазначений період на підставі ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» правомірно не зараховано Інгульським об'єднаним УПФУ м.Миколаєва Миколаївської області до вислуги років, а тому судом першої інстанції правомірно було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині відмови у призначенні пенсії у зв'язку із відсутністю вислуги років (22 роки 6 місяців).

Також згідно ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» встановлено право на пенсійне забезпечення за наявності визначеної на день звернення мінімальної вислуги років, при цьому за змістом зазначеної статті визначення стажу роботи на посадах прокурорів є необхідним в разі наявності цієї вислуги, оскільки відсутність такої вислуги чи стажу є самостійними підставами для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином оскільки Інгульським об'єднаним УПФУ м.Миколаєва Миколаївської області було встановлено відсутність у позивача необхідної для призначення пенсії вислуги років, тому визначення стажу роботи на посадах прокурорів для обгрунтування відмови у призначенні пенсії також із цієї підстави є передчасним, а отже в частині визнання протиправним рішення щодо відсутності у позивача необхідного стажу роботи на посадах прокурорів позовні вимоги обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне також зазначити, що у своєму рішенні суд першої інстанції не встановлював наявність чи відсутність відповідного стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугою років відповідно вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, а скасував рішення Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 24.04.2017 року №10/2 у зв'язку з тим, що, відповідачем було встановлено відсутність у позивача необхідної для призначення пенсії вислуги років, тому визначення стажу роботи на посадах прокурорів для обґрунтування відмови у призначенні пенсії також із цієї підстави є передчасним.

Також суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги, відносно того що судом першої інстанції не вірно було розподілено судові витрати, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.08.2017р.) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст.1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом (ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 08.07.2017р.) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється зокрема Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Отже, Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області звільняється від сплати судового збору при поданні адміністративного позову, апеляційної чи касаційної скарги тощо.

При цьому, надання відповідачу пільги щодо звільнення від сплати судового збору не є підставою звільнення його від участі у розподілі судових витрат.

Як встановлено ч.7 ст.6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Питання розподілу судових витрат врегульовано ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.08.2017р.), відповідно до ч.1 якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином при задоволенні позовних вимог особи, яка не є суб'єктом владних повноважень, усі понесені нею судові витрати, у тому числі судовий збір, сплачений при поданні позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб'єкта владних повноважень, у даному випадку - Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області.

Доводи апелянта щодо необхідності стягнення понесених позивачем витрат по сплаті судового збору за рахунок Державного бюджету або відповідного місцевого бюджету колегією суддів відхиляються як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на законі.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.329 КАС України.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик