Справа № 686/21012/17
Суддя: Мороз В. О.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області у складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій, -

встановив :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду в м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій, в якому просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця за ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 -XII «Про державну службу». Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому призначити та виплачувати з 18.10.2017 року пенсію по інвалідності відповідно до ч.7-12 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Свої вимоги мотивує тим, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. мельницькому, у зв'язку з наявністю в неї 2-ї групи інвалідності, з 27.05.2014 року їй призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». 03.05.2017 р. її звільнено із посади заступника начальника управління платежів до пенсійної системи та захисту прав застрахованих осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Дану посаду віднесено до категорій посад державних службовців. Маючи понад 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" , 18.10.2017 р. вона звернулася до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому із заявою про припинення пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та призначення пенсії по інвалідності за нормами ст.37 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ. Листом №438/Д-12 від 19.10.2017 року відповідач відмовив їй у призначенні пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу». Таку відмову вважає протиправною, позов просить задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив заперечення проти позовних вимог, зазначивши, що з 1 травня 2016 року набув чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015р. №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993р., а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, у звязку із наступним.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. мельницькому, у зв'язку з наявністю в позивача ОСОБА_1 2-ї групи інвалідності, з 27.05.2014 року їй призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

03.05.2017 р. ОСОБА_1 звільнено із посади заступника начальника управління платежів до пенсійної системи та захисту прав застрахованих осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Дану посаду віднесено до категорій посад державних службовців.

Стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" становить понад 10 років, що вбачається із копії трудової книжки.

18.10.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому із заявою про припинення пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та призначення пенсії по інвалідності за нормами ст.37 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Листом №438/Д-12 від 19.10.2017 року відповідач відмовив їй у призначенні пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу».

Однак з такими доводами відповідача суд не погоджується, внаслідок наступного.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу"(Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII).

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2017 року у справі №К/800/31305/17 та від 26 січня 2017 року у справі №К/800/48906/15.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Враховуючи зазначене, провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі, суд приходить до висновку, що, оскільки позивач є інвалідом 2 групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді віднесеній до посад державних службовців, а тому наявні правові підстави для призначення останній пенсію по інвалідності відповідно до ч.7-12 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Крім того, згідно ст. 71 КАС України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі сторони відповідача не надано до суду доказів правомірності прийняття свого рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 7 15, 69 71, 86, 94, 158 163 КАС України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця за ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 -XII «Про державну службу».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 18.10.2017 року пенсію по інвалідності відповідно до ч.7-12 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя