Справа № 743/1548/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1548/17 Суддя суду першої інстанції:
Жовток Євген Анатолійович
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.11.2017 до 14.02.2017 включно.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, та продовжити строк затримання відповідача до 14.02.2018, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не прийняв до уваги усних пояснень представника позивача про те, що позов заявлено щодо продовження строку затримання саме до 14.02.2018, а вказана у позові дата 14.02.2017 є технічно помилкою, яка мала бути врахована судом першої інстанції у зв'язку із згаданими усними поясненнями представника позивача. Також позивач зазначив про те, що у суду першої інстанції були всі правові підстави для задоволенні позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.02.2017 відповідача було виявлено без документів, які посвідчують його особу та право проживання в Україні.

Того ж дня, посадовими особами УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про примусове повернення, яким відповідача зобов'язано покинути територію України із забороною в'їзду в Україну протягом 3 років.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 у справі №743/218/17 ОСОБА_6 затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України до 21.08.2017. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 у справі №743/218/17 відповідача примусово видворено за межі території України. Зазначені ухвала та постанова набрали законної сили.

ОСОБА_6 21.03.2017 звертався до УДМС України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

УДМС України в Чернігівській області своїм рішенням від 27.04.2017 № 43 відмовило відповідачеві в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.08.2017, строк затримання відповідача продовжено до 15.11.2017.

Оскільки відповідач не має документів, які дають право на виїзд з України і документів які посвідчують особу, позивачем направлялись запити до Почесного консула Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш в Україні та МЗС України, однак, у зв'язку з ненадходженням відповідей, забезпечити примусове видворення відповідача за межі України неможливо, так як його особа не ідентифікована.

У зв'язку із вкладеним, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову наголосив на тому, що за змістом вимог, викладених у позовній заяві УДМС України в Чернігівській області просить продовжити строк затримання до 14.02.2017 включно, тобто до календарної дати, яка вже минула. При цьому, упродовж всього часу розгляду справи представник позивача не скористався своїм правом збільшити розмір позовних вимог, змінити підставу або предмет позову.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII; далі - КАС) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 7 ст. 183-7 КАС (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, є підставою для про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не зважаючи на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, адміністративний суд вправі вирішувати лише вимоги, які заявлені у позові. Також, на переконання суду колегії суддів, суд першої інстанції не мав підстав для виходу за межі позовних вимог у даній справі, оскільки позов подано у зв'язку із реалізацією повноважень позивача як суб'єкта владних повноважень, а не на захист його прав.

Не змінилося цього підходу і у зв'язку із прийняттям Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, яким КАС викладено у новій редакції, та відповідно до якого суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС).

Згідно ч. 5 ст. 308 КАС (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивач у вимогах позовної заяви просив продовжити строк затримання позивача саме до 14.02.2017, тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, до календарної дати, яка вже минула.

Дослідивши звукові записи судових засідань суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції було встановлено, що, надаючи усні появлення у судовому засіданні, яке відбулося 13.11.2017, представник позивача чітко зазначив, що просить продовжити строк затримання до 14.02.2017, а у судових дебатах підтвердив, що підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача в усних поясненнях виправив дату, яка зазначена у позові, на 14.02.2018 не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.

Окрім того, як зазначено представником позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оскільки строк затримання відповідача закінчився 15.11.2017, його було випущено з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Тобто, на час апеляційного розгляду справи, доцільність та можливість продовження строку затримання особи, яку було випущено з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, ставиться колегією суддів під сумнів.

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 5 Конвенції про залист прав людини та основоположних свобод (кожен має право на свободу та особисту недоторканність) за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач просив продовжити строк затримання позивача до календарної дати, яка вже минула. При цьому, у ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач не скористався своїм правом зміни позовних вимог та не вказував на наявність у позові описок, як про це зазначено в апеляційній сказі.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Повний текст постанови складений 21.12.2017.