Справа № 825/1558/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1558/17 Прізвище судді першої інстанції: Д'яков В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Костюк Л.О., Бєлової Л.В.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Чексіл-Автосервіс" на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Чексіл-Автосервіс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування податкової вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство "Чексіл-Автосервіс" звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування податкової вимоги та рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, на його думку, протиправно після сплати в повному обсязі грошових зобов'язань ПАТ "Чексіл-Автосервіс", які нараховані йому згідно податкових повідомлень-рішень від 14.09.2017 року № 2 та № у строк, встановлений п. 57.3 Податкового кодексу України, була нарахована пеня за весь період заниження такого податкового зобов'язання. Вважає, що податкова вимога від 03.10.2017 року № 1594-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 03.10.2017 року № 135 є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог повністю. Зазначив, що, на його думку, суд першої інстанції дійшов невірних висновків, оскільки не звернув увагу на те, що Податковий кодекс України розмежовує поняття податкового зобов'язання і грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Чексіл-Автосервіс" зареєстроване в якості юридичної особи 01.09.2004 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 15-16) та перебуває на обліку в податковому органі.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт, яким встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства України.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області було винесено податкові повідомлення-рішення від 14.09.2017 року № 2, яким позивачу було визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5976,41 грн., та № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, на загальну суму 320540,56 грн. (256672,45 грн. - за основним зобов'язанням. 64168,11 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 68, 70).

Вказані податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 14.09.2017 року, про що свідчить підпис на самих рішеннях (а.с. 68, 70).

Вищевказані податкові зобов'язання ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 14.09.2017 року № 2 та № , були сплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.09.2017 року № 560 та № 562 (а.с. 72, 73).

03.10.2017 року позивач отримав направлену відповідачем податкову вимогу від 03.10.2017 року № 1594-17, в якій вказано в якій зазначено, що станом на 02.10.2017 року сума податкового боргу ПАТ «Чексіл-Автосервіс» 171595,54 грн (а.с. 74) та рішення Заступника начальника Головного управління ДФС у Чернігівській області О.М. Шуби від 03.10.2017 року № 135 про опис майна у податкову заставу за вих. № 497210/25-01-17-29 від 03.10.2017 року (а.с. 75).

Вважаючи вказані податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

В силу підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено поняття пені як суми коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Стаття 129 Податкового кодексу України передбачає порядок нарахування пені, де абзацом "б" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Тлумачення змісту вказаних норм Податкового кодексу України в редакції, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, приводить суд до висновку про те, що згідно абзацу "б" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу нарахування пені проводиться у разі закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання, а згідно підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу нарахування пені проводиться у разі настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

В силу пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

Пеня, визначена підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день заниження (абзац другий пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що нарахування пені за правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України здійснюється не з моменту узгодження податкового зобов'язання або винесення податкової вимоги, а саме з дня настання граничного строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Правомірність нарахування податковим органом пені саме за вказаним підпунктом слідує з дефініції податкового зобов'язання, встановленої підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, яке визначено як сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету, зокрема, як податок, що в даному випадку є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Таким чином, враховуючи, що контролюючим органом під час проведення перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року виявлено заниження податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, на загальну суму 320540,56 грн. (256672,45 грн. - за основним зобов'язанням. 64168,11 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування суми пені за весь період заниження, починаючи з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач мав правові підстави для нарахування пені та для винесення податкової вимоги від 03.10.2017 року № 1594-17.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 03.10.2017 року № 135 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Судом першої інстанції було встановлено, що ПАТ «Чексіл-Автосервіс» має податковий борг, що складається із грошового зобов'язання, визначеного в податковій вимозі від 03.10.2017 року № 1594-17, яка визнана судом правомірною, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 03.10.2017 року № 135.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що даний адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чексіл-Автосервіс" - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Л.О. Костюк

Л.В. Бєлова

Повний текст складено 22.12.2017 року.