Справа № 817/1539/17
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2017 рокуР і в н е 817/1539/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача: представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т АН О В И В:

Комунальне підприємство "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 02.08.2017.

Позовні вимоги в повному обсязі підтримані представниками позивача в судовому засіданні та обґрунтовані протиправністю та безпідставністю оспорюваних податкових повідомлень-рішень. Зокрема, стороною позивача зазначено, що за наслідками планової документальної перевірки відповідачем констатовано факт порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2014 рік в сумі 137671 грн. та в частині формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за 2015 рік в сумі 263845 грн., а за 2016 рік в сумі 4152500 грн. При цьому, підставою для констатації таких фактів слугувало помилкове розуміння сутності відповідних господарських операцій та застосування до податкових правовідносин тих норм, які ними не регулюються. Сторона позивача доводила, що формувала витрати відповідно до пункту 7 П (С) БО 16 "Витрати", за яким визнання витрат відбувається одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, а структура собівартості реалізованих послуг формувалася відповідно до пункту 11 П (С) БО 16 "Витрати". Відповідачем же було зменшено суму собівартості реалізованих послуг на суму збитків, які не покриваються затвердженими тарифами на послуги теплопостачання. Вважає такий підхід методологічною помилкою, позаяк підприємство здійснює свою господарську діяльність з врахуванням вимог специфічних галузевих нормативних документів, а якщо йдеться про різницю в тарифах, то слід керуватись не П (С) БО 16 "Витрати", а П (С) БО 15 "Доходи", так як різниця у тарифах - це компенсація з державного бюджету теплопостачальним підприємствам частини витрат на виробництво теплової енергії, яка не покривається діючим тарифом на теплоенергію для населення. Що стосується доходу, то в 2014 році позивач, отримуючи субвенцію, цей вид доходу включало до складу "інших доходів" (рядок 03.15 декларації) - з моменту його фактичного отримання, що повністю відповідає вимогам пп.137.2. п.137.2 ст.137 Податкового кодексу України і підтверджено актом перевірки. Що стосується 2015 року, то застосовуючи пункт 5 П (С) БО 15 "Доходи", КП "Дубнокомуненергія" визнавало субвенції доходом в тій сумі, в якій субвенція була отримана. В 2016 році підстав збільшувати доходи у вигляді цільового фінансування у позивача не було, позаяк жодних рішень з приводу виділення з державного бюджету субвенцій теплопостачальним підприємствам на цей період не приймалось. Разом з тим, витрати в 2014 році формувались у повній відповідності з вимогами п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), а фінансовий результат до оподаткування в 2015-2016 роках визначався у повній відповідності до пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (у відповідній редакції). За наведеного, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що за наслідками планової документальної перевірки позивача виявлено порушення вимог п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за 2014 рік, та порушення вимог пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, яке призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 та 2016 роки. Доводила, що платник податків зобов'язаний визнавати витрати від операційної діяльності станом на дату отримання доходів від реалізації товарів та послуг, а тому включення позивачем до складу собівартості послуг з теплопостачання невідшкодованих за рахунок субвенцій витрат, суперечить вимогам Податкового кодексу України. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 12.06.2017 по 10.07.2017 фахівцями Головного Управління ДФС у Рівненській області на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області №559 від 31.05.2017 проведена планова виїзна документальна перевірка Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської Ради () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. За результатами даної перевірки складено акт №498/17-00-14-01/13971076 від 17.07.2017 (а.с.13-55) з додатками (а.с.110-178).

За висновками вказаного акту, перевіркою встановлено, зокрема, такі порушення:

- в порушення п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України КП "Дубнокомуненергія" завищено витрати, що враховуються визначенні обєкта оподаткування за 2014 рік в сумі 137671 гри., внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 24781 грн.,

- в порушення пп.134.1.1 п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України КП "Дубнокомуненергія" завищено відємне значення рядку 02 декларацій "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток)" всього у сумі 4416445 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 263845 грн., за 2016 рік на суму 4152500 грн.

На акт перевірки КП "Дубнокомуненергія" 17.07.2017 подало письмові заперечення (а.с.56-59).

Відповіддю на заперечення на акт перевірки від 31.07.2017, Головне Управління ДФС у Рівненській області усунуло неточності і описки акту перевірки, однак висновки про заниження податку на прибуток і відємного значення обєкта оподаткування, не змінило (а.с.60-68).

На підставі акту перевірки №498/17-00-14-01/13971076 від 17.07.2017 Головним управлінням ДФС у Рівненській області 02.08.2017 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, згідно з яким КП "Дубнокомуненергія" збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок на прибуток" на 30976,00 грн., в тому числі 24781,00 грн. - за податковими зобовязаннями та 6195,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.11);

- №, згідно з яким КП "Дубнокомуненергія" зменшено розмір відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4416345,00 грн., в тому числі за 2015 рік - у розмірі 263845, 00 грн., за 2016 рік - у розмірі 4152500,00 грн. (а.с.10). Платником податків подано скаргу в адміністративному порядку, за наслідками розгляду якої податкові повідомлення-рішення залишені без змін (а.с.69-77).

Після цього, КП "Дубнокомуненергія" звернулось в суд з адміністративним позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 02.08.2017.

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; Кодекс адміністративного судочинства України; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оспорювані рішення на відповідність вказаним вимогам суд зазначає, що правова специфіка податкових повідомлень-рішень полягає у тому, що владний припис таких правових актів індивідуальної дії міститься безпосередньо в самому податковому повідомленні-рішенні, а мотиви його винесення, тобто обставини, яким керувався субєкт владних повноважень, у відповідному акті перевірки, на підставі якого і приймався такий правовий акт індивідуальної дії.

В основу винесення податкового повідомлення-рішення № від 02.08.2017 лягли висновки акту перевірки про те, що КП "Дубнокомуненергія" здійснюючи операції із виробництва, транспортування, постачання теплової енергії населенню, бюджетним релігійним організаціям та іншим споживачам, завищило витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на 137671,00 грн., внаслідок невірного визначення собівартості виготовлених товарів (робіт, послуг). При цьому, відповідач покликається на те, що відповідно до розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах, фактичні нарахування згідно із затвердженими тарифами з урахуванням перерахунку за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги за 2014 рік становлять 3285618,00 грн., а фактичні витрати на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги централізованого водопостачання та водовідведення (повна собівартість з урахуванням фактичних витрат, пов'язаних з інвестиційною діяльністю) становлять 5606594,00 грн. Різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 2320976,00 грн., отримано субвенції в 2014 році - 2183305 грн., обсяг заборгованості різниці в тарифах становить - 137671,00 грн. Вказана сума і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив свої витрати при визначені обєкта оподаткування за 2014 рік.

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За правилами пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла впродовж 2014 року) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який обраховується шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За правилами п.138.2 цієї статті, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Порядок формування витрат у 2014 році був передбачений пунктом 138.4. ст.138 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) і передбачав, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За правилами ж п.137.1. ст.137 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Таким чином, податковим законодавством був встановлений зв'язок визнання витрат, які включаються до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) із визнанням доходів, для отримання яких ці витрати здійснені. Іншими словами, у разі реалізації не усіх вироблених протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), а лише їх частини, витрати визнаються у сумі собівартості тих товарів (робіт, послуг), які реалізовано.

Позивачем стверджено, а відповідачем не спростовано, що КП "Дубнокомуненергія" здійснювало нарахування доходу за надані послуги в повному обсязі в розмірі затверджених тарифів щомісячно, на підтвердження чому складало для споживачів таких послуг квитанції та рахунки.

Відповідно до цього, позивач визнавав витрати, які формують собівартість наданих послуг, витратами того звітного періоду, в якому надавав послуги з теплопостачання.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745, передбачено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення даних вимог в акті перевірки позивача відповідачем не вказано, на підставі яких підтверджуючих первинних документів, регістрів податкового та бухгалтерського обліку або інших документів зроблено висновок про завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на 137671,00 грн.

Фактично, висновки відповідача зводяться до того, що позивач визнав частину витрат, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, витратами того звітного періоду, в якому не були визнані доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. При цьому, обґрунтування вказаних висновків зводиться виключно до того, що позивач в 2014 році отримав з бюджету субвенцію на рівні 2183305 грн., а збитки, отримані ним від різниці в тарифах на рівні 137671,00 грн., залишилися не покритими.

Слід зауважити, що за правилами пп.137.2.2. п.137.2 ст.137 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) доходом, у разі отримання коштів цільового фінансування з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, визнається цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов витрачання таких коштів на виконання в майбутньому певних заходів. Такий дохід визнається з моменту фактичного отримання.

Судом встановлено, а актом перевірки підтверджено, що позивач, отриману впродовж 2014 року суму субвенції включав до складу своїх доходів і відображав в податковій декларації цього періоду належним чином (а.с.18).

Разом з тим, з акту перевірки та додатків до нього не можливо встановити прямий звязок цих доходів з витратами, які формують собівартість, позаяк витрати, задекларовані позивачем в рядку 05.1 податкової декларації за 2014 рік, у акті перевірки не розшифровані.

І при цьому, ні актом перевірки, ні жодним іншим доказом не підтверджено, що на користь КП "Дубнокомуненергія" належить до сплати за 2014 рік субвенція з бюджету у вигляді компенсації у різниці в тарифах на рівні 137671,00 грн., і що станом на кінець вказаного звітного періоду у позивача рахується дебіторська заборгованість бюджету на вказану суму.

Окремо слід наголосити, що визначення суми витрат, яка на переконання відповідача безпідставно була віднесена позивачем на собівартість виготовлених та реалізованих товарів (робіт, послуг) здійснено Головним управлінням ДФС у Рівненській області у спосіб, не передбачений жодною податковою нормою.

Так, ревізорами-інспекторами суму витрат, що безпідставно врахована платником податків при визначенні обєкта оподаткування за 2014 рік було прирівняно до загальної суми різниці в тарифах, яка не покрита субвенцією. При цьому, остання обрахована шляхом віднімання від суми фактичних витрат суми фактичних нарахувань та суми, отриманої в 2014 році субвенції.

Оскільки порівняння витрат та доходу позивача при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток було проведено відповідачем із застосуванням методу, не передбаченого чинним законодавством та без врахування первинних документів обліку, висновок контролюючого органу про заниження КП "Дубнокомуненергія" податку на прибуток за 2014 рік на 24781,00 грн., внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на 137671,00 грн. не відповідає вимогам правомірності, обєктивності та добросовісності.

За наведеного, суд не знаходить підстав для визнання правильними висновків відповідача про порушення позивачем вимог п.138.4. ст.138 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), а тому податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2017 підлягає скасуванню, як в частині збільшення КП "Дубнокомуненергія" суми податкового зобовязання на 24781,00 грн., так і в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій на рівні 6195,00 грн.

В основу винесення податкового повідомлення-рішення № від 02.08.2017 лягли висновки акту перевірки про те, що КП "Дубнокомуненергія" здійснюючи операції із виробництва, транспортування, постачання теплової енергії населенню, бюджетним релігійним організаціям та іншим споживачам, завищило собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 263845,00 грн. і за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на 4152500,00 грн. При цьому, відповідач покликається на те, що відповідно до розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах, фактичні нарахування згідно із затвердженими тарифами з урахуванням перерахунку за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги за 2015 рік становлять 5581329,00 грн., а фактичні витрати на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги централізованого водопостачання та водовідведення становлять 7414161,00 грн. Різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 1832832,00 грн., отримано субвенції в 2015 році 1568987,00 грн., обсяг заборгованості різниці в тарифах становить 263845,00 грн. Вказана сума і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2015 рік. Що стосується 2016 року, то відповідач аналогічним чином констатував, що різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 4152500,00 грн., розмір субвенції в 2016 році рівняється нулю, а тому сума 4152500,00 грн. і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2016 рік.

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За правилами пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла впродовж 2015-2016 років) обєктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п. 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

В силу вимог п. 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами (п.8 П(С)БO 16).

Відповідно до п.9 П(С)БO 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

За правилами п.11 П(С)БO 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка входить до складу витрат, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. В свою чергу, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загально-виробничі витрати.

Позивачем стверджено, а відповідачем не спростовано, що КП "Дубнокомуненергія" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) визначало за правилами п.11 П(С)БO 16.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затверджено наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153 (П(С)БO 15).

За правилами п.5 П(С)БO 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

А відповідно до п.8 П(С)БO 15 дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов'язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

В силу вимог п.10 П(С)БO 15 дохід, пов'язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

А за правилами п.12 П(С)БO 15, якщо послуги полягають у виконанні невизначеної кількості дій (операцій) за визначений період часу, то дохід визначається шляхом рівномірного його нарахування за цей період (крім випадків, коли інший метод краще визначає ступінь завершеності надання послуг).

В силу вимог п.19 П(С)БO 15, цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов його витрачання на виконання у майбутньому певних заходів визнаються дебіторською заборгованістю з одночасним визнанням доходу.

Жодних задокументованих та/або підтверджених відповідними бухгалтерськими проводками фактів, що позивач у 2015-2016 роках визнавав витрати чи їх частину не одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, відповідачем суду не представлено, а в акті перевірки не зафіксовано.

Що стосується субвенцій, то відповідачем взагалі в акті перевірки не зафіксовано про наявність у позивача облікованої у 2015-2016 роках дебіторської заборгованості бюджету по вказаному виду платежу, а тому й взагалі не вказано про визнання підприємством у звітних періодах таких доходів.

Окремо слід наголосити, що розмір, на який на переконання відповідача, позивач завищив показники собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) визначено Головним управлінням ДФС у Рівненській області у спосіб, не передбачений жодною податковою нормою.

Так, ревізорами-інспекторами показник завищення було прирівняно до загальної суми різниці в тарифах, яка не покрита субвенцією. При цьому, остання обрахована шляхом віднімання від суми фактичних витрат суми фактичних нарахувань та суми, отриманої у відповідному році субвенції.

Оскільки порівняння витрат та доходу позивача при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток було проведено відповідачем із застосуванням методу, не передбаченого чинним законодавством та без врахування показників бухгалтерського обліку підприємства, висновок контролюючого органу про завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 263845,00 грн., внаслідок завищення собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2015 рік на цю суму, і про завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 4152500,00 грн., внаслідок завищення собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2016 рік на цю суму, не відповідає вимогам правомірності та обєктивності.

За усього наведеного вище, суд не знаходить підстав для визнання правильними висновків відповідача про порушення позивачем вимог п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), а тому податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2017 підлягає скасуванню, як в частині зменшення КП "Дубнокомуненергія" відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 263845, 00 грн., так і в частині зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 4152500,00 грн.

Згідно з положеннями частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано відповідних доказів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області № та № від 02.08.2017 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 02.08.2017, згідно з яким Комунальному підприємству "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок на прибуток" на 30976,00 грн., в тому числі 24781,00 грн. - за податковими зобовязаннями та 6195,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 02.08.2017, згідно з яким Комунальному підприємству "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради зменшено розмір відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4416345,00 грн.

Присудити на користь позивача - Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 1600,00 грн..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Друзенко Н.В.