Справа № 809/1045/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/8941/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Рибачука А.І., Мікули О.І.
за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів Воробйової Ю.С.,
представника третьої особи - військової частини НОМЕР_1 Лагутіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 , третя особа Центральна військово - лікарська комісія Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_1 про визнання незаконним, скасування наказу № 423 від 29.07.2016 та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 22.08.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 , третя особа Центральна військово - лікарська комісія Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_1 про визнання незаконним, скасування наказу № 423 від 29.07.2016 та зобов`язання до вчинення дій, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ТВО командира в/ч НОМЕР_2 за №423 від 29.07.2016 «Про результати службового розслідування причин та обставин отримання травми ОСОБА_1 » та зобов`язати командира в/ч НОМЕР_2 видати наказ про встановлення факту отримання ним травми 29.01.2016 внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати на прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ті доводи, які були зазначені в позовній заяві та під час судового розгляду справи.
При апеляційному розгляді позивач підтримав вимоги наведені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник відповідачів та представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник третьої особи Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Під час проходження служби проживав у м.Львові, зареєстроване місце постійного проживання - АДРЕСА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №18 від 27.01.2016 на підставі рапорту капітана юстиції ОСОБА_1 про надання йому можливості виїзду за межі гарнізону, 28 січня 2016 року позивач вибув у Львівський апеляційний адміністративний суд та Тернопільський міськрайонний суд для участі у розгляді справ, порушених за його позовом та скаргою ( а.с. 100 т. І, а.с. 75, т. ІІ). Проте, 28.01.2016 ОСОБА_1 на місце проходження служби не повернувся, що визнається сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду під час слідування до місця проходження військової служби близько 07 години 29.01.2016, перебуваючи в автомобілі BMW-525 номерний знак НОМЕР_3 , водій якого ОСОБА_4 не впорався з керуванням транспортним засобом.
Згідно наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу по справі копії протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №168780 ні у графі «суть учиненого адміністративного правопорушення», ні у графі «потерпілі» жодних відомостей про ОСОБА_1 та отримання ним тілесних ушкоджень не вказано (а.с. 118, т.І).
Крім того у вищевказаному протоколі зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталась на 385 км. автодороги Н-09 Мукачево-Львів, тобто дороги, яка сполучає м. Івано-Франківськ та м. Львів.
Також встановлено, що 29.01.2017 позивач прямував на місце служби з смт.Богородчани Івано-Франківської області.
29 січня 2016 року на адресу командира військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби про те, що 29 січня 2016 року помічник командира з правової роботи - начальник юридичної групи капітан юстиції ОСОБА_1 близько 07.00 години отримав травму.
В цей же день командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ №34 яким створено комісію для розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_1 (а.с.73,т.ІІ).
19 лютого 2016 року комісією складено акт розслідування згідно якого травма, позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримана під час проходження військової служби і пов`язана із виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (а.с. 57-58, т. ІІ).
В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2016 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 видано наказ №89 «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_1 », яким встановлено аналогічні обставини, що викладені в вищевказаному акті (а.с. 72).
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 10.02.2016 травма, отримана позивачем 29.01.2016 внаслідок дорожньо-транспортної аварії, пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 107-108, т. І).
Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про порушення військовими посадовими особами військової частини НОМЕР_2 законодавства України під час розслідування обставин та причини отримання травм підлеглими військовослужбовцями та заходи щодо їх усунення від 07.07.2016 за №230ад наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 29 січня 2016 року №34 «Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_1 » та наказ від 19 лютого 2016 року №89 «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_1 » скасовані та зобов`язано командира військової частини НОМЕР_2 для розслідування обставин та причин отримання травми 29 січня 2016 року капітаном юстиції ОСОБА_1 призначити повторне розслідування, проведення якого доручити іншому складу комісії (а.с. 74, т.ІІ).
13.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ №387, яким створено комісію для розслідування причин та обставин отримання травми помічником командира з правової роботи - начальником юридичної групи капітаном юстиції ОСОБА_1 29 січня 2016 року (а.с. 95-96, т. І).
Як видно з копії акту розслідування від 29.07.2016 за №32 помічник командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальник юридичної групи капітан юстиції ОСОБА_1 як військова посадова особа, яка відповідно до статтей 11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України статей 4,6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України зобов`язана бути дисциплінованою, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, виконувати накази командира (начальника) сумлінно, точно та у встановлений строк, вибувши у Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області на судове засідання у справі №607/934/13-к за його зверненням у строк встановлений наказом командира військової частини від 27 січня 2016 року №18 на службу після закінчення розгляду справи 28 січня 2016 року - не з`явився, самостійно без дозволу командира військової частини НОМЕР_2 вибув до постійного місця проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області, звідки прибув до місця проходження служби о 10.00 29 січня 2016 року із ознаками травмування, чим допустив порушення військової дисципліни - не з`явлення в строк на службу без поважних причин. При цьому, причиною травми є особиста недисциплінованість капітана юстиції ОСОБА_1 під час перебування за місцем постійного проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с. 81-88, т. І).
З актом розслідування капітан юстиції ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис 29 липня 2016 року.
Водночас ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону до постанови за свідоцтвом про хворобу за №361/3 від 25.05.2016 щодо причинного зв`язку травми хребта та її наслідків змін не внесла, а проведення контрольного медичного огляду позивача вважала недоцільним (а.с. 14-15, т. ІІ).
29.07.2016 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_3 за результатами розслідування видано оскаржений наказ №423 згідно пункту 1 якого травму отриману помічником командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальником юридичної групи капітаном юстиції ОСОБА_1 29 січня 2016 року вважати такою, що отримана в позаслужбовий час під час перебування за місцем постійного проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області та не пов`язану із виконанням ним обов`язків військової служби. Травму зареєструвати за журналом реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру, скласти акт за формою НТ (невиробничий травматизм) згідно з додатком 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 р. №270 (а.с. 4, т. І).
Не погоджуючись із даним наказом позивач звернувся до суду із позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що дозволу на вибуття до місця реєстрації в смт. Богородчани Івано-Франківської області надано не було, тобто прибути на місце служби ОСОБА_1 повинен був в той же день 28.01.2017, а тому наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 за №423 від 29.07.2016 є правомірним.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Тобто, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
З матеріалів справи видно, що на підставі поданого рапорту від 27 січня 2016 року (вх.№280) командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по стройовій частині) від 27 січня 2016 року №18 у відповідності до пункту 3 якого помічника командира з правової роботи - начальника юридичної групи капітана юстиції ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у Львівський апеляційний адміністративний суд, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області на 28 січня 2016 року для участі у розгляді справ №809/4337/15, №607/934/13-к порушених за його зверненням.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивача було звільнено станом на 28 січня 2016 року від виконання службових обов`язків для надання йому можливості виїзду за межі гарнізону у Львівський апеляційний адміністративний суд та Тернопільський міськрайонний суд для участі у розгляді справ, порушених за його позовом та скаргою.
Судом першої інстанції не було взято до уваги ту обставину, що позивач 29.01.2016 в ранкову пору повертався до місця своєї служби і саме при слідуванні за маршрутом дорожньої траси м. Рогатин до м. Львова та між селами Черче та Підкамінь внаслідок ДТП, яке спричинив водій ОСОБА_5 він отримав травми, які зазначені у висновку ВЛК.
При апеляційному розгляді ОСОБА_1 зазначив що, розгляд справи у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області закінчився 28 січня 2016 року після обіду. Після закінчення суду здійснював ознайомлення з матеріалами судової справи. Після ознайомлення із справою вибув до Івано-Франківського окружного адміністративного суду для участі у іншому судовому засіданні, яке відповідно до повістки мало відбутись о 13.30 годині 28 січня 2016 року. На судовому засіданні він не був і, у зв`язку з обов`язком прибути на службу 29.01.2016, направився до свого постійного місця проживання в селище Богородчани, Івано-Франківської області, маючи намір прибути 29.01.2016 на ранкове шикування до місця служби.
29 січня 2016 року підібрав приватний автомобіль, який рухався з міста Івано-Франківська до міста Львова та о 05.30 годині виїхав на даному автомобілі з міста Івано-Франківська в напрямку міста Львова. Під час слідування до місця проходження служби водій автомобіля ВМW-525 номерний знак НОМЕР_3 громадянин ОСОБА_4 на одному з пагорбів на початку села Підкамінь Рогатинського району Івано-Франківської області втратив керування і автомобіль з`їхав в правий к`ювет дороги в напрямку дороги Івано-Франківськ - Львів. Приїзду наряду поліції на місце дорожньо-транспортної події чекати не став, а самостійно на попутному автомобілі продовжив слідування до міста Львова у військову частину. По прибуттю до місця служби санітарним транспортом доставлений на до обстеження та лікування у Військовий медичний центр Західного регіону України.
Згідно пояснень, які надав громадянин ОСОБА_4 представнику поліції 29.01.2016 під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди зазначив, що він 29.01.2016 близько 07.00 години керував автомобілем BMW 525 TDS, рухаючись в сторону міста Львова по авто дорозі Н9 386 км через слизьку дорогу не справився з керуванням та з`їхав в кювет. Травм ні він особисто ні пасажири не зазнали. При цьому транспортний засіб отримав механічних пошкоджень, швидкість руху при цьому була приблизно 70 км/год.
Натомість у своєму поясненні від 15.02.2016, яке надав громадянин ОСОБА_4 командиру військової частини НОМЕР_2 всупереч своєму попередньому поясненню зазначив, що дана травма отримана капітаном юстиції ОСОБА_1 вранці 29.01.2016 під час слідування ним на військову службу. Як зазначено вірно в протоколі представника поліції від 29.01.2016 серія АП2 №168780, що автомобіль BMW 525 TDS внаслідок втрати керування під час руху по слизькій дорозі в с. Підкамінь Рогатинського району з`їхав в кювет траси Мукачево -Львів. Після даного ДТП та отриманої травми капітан юстиції ОСОБА_1 на попутній машині, яка зупинилась біля автомобіля та слідувала в подальшому до міста Львова, вибув до місця проходження служби. На час отримання травми після ДТП капітану юстиції ОСОБА_1 перша медична допомога не надавалася.
При апеляційному розгляді відповідачем не спростовано те, що ОСОБА_1 29.01.2016 повертався до місця своєї служби та під час слідування до місця служби внаслідок ДТП на трасі м. Рогатин отримав травми.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач 28 січня 2016 року знаходився за межами військової частини з дозволу керівництва, 29.01.2016 отримав травму на шляху слідування із свого постійного місця проживання до місця служби, які згідно ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язані із проходження служби.
Акт розслідування від 29.07.2016 за №32 і оскаржуваний наказ відрізняється від такого ж акту розслідування від 19.02.2016 лише тим, що останнім було визнано, що травма, пов`язана із проходження служби, а першим - не пов`язана із проходження служби, тобто на підставі одних і тих самих обставин зроблено діаметрально протилежні висновки.
Надаючи правову оцінку двом актам службового розслідування від 19.02.2016 та 29.07.2016, колегія суддів вважає, що останній акт не спростовує тієї обставини, що 29.01.2016 ОСОБА_1 повертався до місця своєї служби та під час слідування до місця служби внаслідок ДТП на трасі м. Рогатин отримав травми.
Виходячи з норми ст. 24 України «Про військовий обов`язок і військову службу» в даному випадку саме ця обставина слідування до місця служби - є визначальною для визначення того чи пов`зана травма із проходження служби чи ні .
З цього також виходить і третя особа - Центральна військово - лікарська комісія Міністерства оборони України, яка вказала, що висновок ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону щодо причинного зв`язку травми хребта позивача та її наслідків, вказавши, шо «травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» (акт від 29.01.2016 ) є обгрунтованим та підстав для його перегляду немає.
Тому, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_1 проходив медичний огляд військово-лікарської комісії та згідно довідки від 10.02.2016 №79/3, за результатами якої йому встановлено діагноз отриманої травми, а саме стан після закритого неускладненого лінійно подібного перелому тіл четвертого, п`ятого та шостого шийних хребців в стадії консолідації та відновлення функції. Вказано, що травма пов`язана із проходженням військової служби.
Даний факт знайшов своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема при поясненнях позивача, що не спростовано відповідачем, відтак оскаржуваний наказ № 423 від 29.07.2016 «Про результати службового розслідування причин та обставин травми ОСОБА_1 » не відповідає , зокрема, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому підлягає скасуванню.
Слід зазначити, що у вказаному наказі невірно також зазначено місце отримання травми- « смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області», хоча така ним отримана на шляху слідування до місця служби внаслідок ДТП с. Підкамінь, Рогатинського району, Івано-Франківської області.
Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання командира в/ч НОМЕР_2 видати наказ про встановлення факту отримання ним травми 29.01.2016 внаслідок виконання обов`язків військової служби, то вказані вимоги є безпідставними з огляду на дискреційні повноваження відповідача, відтак суд не може замінити повноваження відповідача своїм рішенням.
Крім того, КАС України не передбачає встановлення фактів в порядку адміністративного судочинства.
За таких обставин, в задоволенні останніх позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі №809/1045/16 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ ТВО командира в/ч НОМЕР_2 №423 від 29.07.2016 «Про результати службового розслідування причин та обставин отримання травми ОСОБА_1 ».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді А. І. Рибачук
О. І. Мікула
Повний текст судового рішення виготовлено 19.12.2017