Справа № 140/2590/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 140/2590/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Алєксєєнко В.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

14 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Поліцейського роти ДПС ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Гонтюка Сергія Вікторовича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Поліцейського роти ДПС ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Гонтюка Сергія Вікторовича в якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок суду першої інстанції про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України, оскільки має місце повторна неявка позивача в судове засідання, без поважних причин.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач двічі поспіль, 28.07.2017 року та 23.10.2017 року, без поважної причини не прибув до судового засідання суду першої інстанції, про причини неявки не повідомив, не надав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Зазначені обставини суд першої інстанції визнав достатніми для залишення заявленого адміністративного позову без розгляду.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що аналіз фактичних обставин справи і змісту прийнятого судом процесуального рішення про залишення позовної заяви без розгляду вказує на помилковість висновків суду, з огляду на наступне.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Частиною 3 ст.128 КАС України визначено, що у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічне положення кореспондоване і в п.4 ч.1 ст.155 КАС України, де закріплено право суду своєю ухвалою залишити позовну заяву без розгляду в разі повторної неявки позивача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 155 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з'являвся, заяв про відкладення розгляду справ не подавав та про причини своєї неявки суду не повідомляв.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і є помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 3 КАС України ухвала це письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов'язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Частиною четвертої статті 160 КАС України визначено перелік ухвал, які викладаються окремим документом.

Окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду.

А частиною шостою вказаної статті встановлено, що ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

Згідно із частиною першою статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин першої та третьої статті 42 КАС України одночасно із технічним записом судового засідання секретарем судового засідання ведеться журнал судового засідання.

Журнал судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно після судового засідання і приєднується до справи.

Відповідно до Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання) затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2012 р. № 108, журнал судового засідання документ, що ведеться в суді у порядку здійснення цивільного, кримінального та адміністративного судочинства, кримінального провадження одночасно з фіксуванням судового засідання технічними засобами.

В свою чергу, наслідки неприбуття в судове засідання особи, яка бере участь у справі, передбачені статтею 128 КАС України.

У частині першій даної статті зазначено, що суд відкладає розгляд справи, зокрема, в разі:

1) неприбуття у судове засідання сторони (сторін) або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені повістки;

2) неприбуття в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності;

3) неприбуття в судове засідання відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Частинами першою та третьою статті 150 КАС України встановлено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд, відкладаючи розгляд справи або оголошуючи перерву в її розгляді, встановлює дату і час нового судового засідання, про що повідомляє під розписку осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі неприбуття в судове засідання позивача, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд повинен відкласти розгляд справи і встановити дату й час нового судового засідання, про що повинен постановити ухвалу.

Вказана ухвала повинна бути занесена до журналу судового засідання, а, у випадку, коли фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється й журнал судового засідання не ведеться, така ухвала повинна бути викладена окремим документом.

Іншого способу викладення рішення суду з вирішення процесуального питання КАС України не передбачено.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, останні містять лише постановлені судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у справі від 27.06.2017 року та про залишення позовної заяви без розгляду від 23.10.2017 року.

Будь-яких інших процесуальних документів, які б надали можливість прослідкувати дії суду першої інстанції, здійсненні в ході провадження у даній справі, та відповідно прийняті ним рішення, матеріали справи не містять.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що нездійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не означає непроведення судового засідання; судове засідання проводиться, однак його фіксування технічними засобами не здійснюється.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача у судове засідання без поважних причин є помилковим, з огляду на відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували факт проведення судового засідання 28.07.2017 року та відкладення розгляду справи через неявку позивача.

Разом з тим, позивач, аргументуючи власні доводи, наголошує на тому, що Немирівським районним судом Вінницької області не було дотримано положень ч. 6 ст. 107 КАС України, оскільки отримані ним повістки про виклик його як позивача в судові засідання як на 28.07.2017 року, так і на 23.10.2017 року, не відповідають вимогам ст. 34 КАС України.

Зокрема, апелянт зазначає, що отримані ним повістки не містили роз'яснень наслідків його неприбуття до суду. В даному випадку, скаржник, вважаючи, що докладно виклав в позовній заяві та додатках до неї власну аргументацію позовних вимог і надав всі необхідні докази, та враховуючи при цьому відсутність вимог суду першої інстанції про необхідність подання додаткових доказів, вважав, що розгляд його позовної заяви можливий за наявними у ній матеріалами.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що факт надання позивачем всіх необхідних на його думку доказів в підтвердження заявлених ним вимог не має за собою наслідків звільнення його від необхідності з'явитись до суду для участі у судовому засіданні, та відповідно не звільняє позивача від наслідків повторної поспіль неявки до суду, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Подання додаткових доказів до суду є правом особи - сторони у справі, учасника судового процесу, передбаченим ст. 49 КАС України, яке реалізується автономно від інших передбачених вказаною статтею прав та не створює будь-яких інших додаткових прав чи обов'язків для суду та інших учасників процесу крім тих, що пов'язані безпосередньо з розглядом клопотання та вирішенням питання щодо долучення до матеріалів справи поданих документів.

Відтак, сам факт відсутності вимог суду першої інстанції про необхідність подання додаткових доказів не може свідчити про поважність підстав не прибуття до суду.

Разом з тим, надаючи правову оцінку доводам позивача, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 107 КАС України визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Копія ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі невідкладно після постановлення надсилається особам, які беруть участь у справі, разом з витягом про їхні процесуальні права та обов'язки, встановлені статтями 49, 51 цього Кодексу (ч. 6 ст. 107 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було повідомлено позивача про виклик у судові засідання, які мали місце 28.07.2017 року та 23.10.2017 року, шляхом надіслання на його поштову адресу за допомогою засобів поштового зв'язку повісток про виклик до суду, зміст яких містив інформацію виключно про дату час, місце та предмет розгляду справи (а.с.57).

Факт отримання вказаних повісток позивачем не заперечується.

Разом з тим, в супереч вимогам ч. 6 ст. 107 КАС України, судом першої інстанції не було надіслано на адресу позивача витяг про його процесуальні права та обов'язки, встановлені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вбачає всі підстави вважати помилковим та передчасним висновок суду першої інстанції про неповажність причин неявки позивача в судові засідання, оскільки останні є результатом допущеної судом першої інстанції недбалості щодо роз'яснення позивачу його прав та обов'язків як учаснику судового процесу.

Отже, в даному випадку, залишення позовних вимог без розгляду з підстав повторної неявки призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на судовий захист.

Вирішуючи питання законності та обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне перевірити, чи узгоджується воно з нормами міжнародного права та чи не буде у даному випадку порушено право особи на судовий захист.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо витікає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на вимогах законодавства та спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, а тому вбачаються підстави для його скасування.

Згідно з п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 204 КАС України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Поліцейського роти ДПС ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Гонтюка Сергія Вікторовича про скасування постанови скасувати.

Справу направити до Немирівського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.