Справа № 810/1034/15
Суддя: С.В. Харченко
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1034/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року Справа № 810/1034/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого – судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат"

до

Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про

визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильський спецкомбінат" звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 03.12.2014 № 0008610 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним були виконані всі залежні від нього дії для своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2013 року, зокрема, подані до Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області розрахунки видатків для виплати компенсацій та допомог, надання пільг особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За поясненнями позивача, грошові кошти від Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області надійшли лише 24.01.2014 та були в цей же день перераховані позивачем на рахунки територіального органу доходів і зборів.

З огляду на викладене, позивач вважає, що порушення строків сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2013 року відбулося не з його вини та з незалежних від нього обставин, а відтак підстави для застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені відсутні.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що посадові особи Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 12.05.2015, з’явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 53).

Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду справи або повідомлень про причини неприбуття від представника відповідача до суду не надходило.

Частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з'явився, враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принцип рівності сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивач перебуває на обліку в Вишгородській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області.

У грудні 2014 року позивачем отримано рішення відповідача від 03.12.2014 № 0008610 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до нього на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464–VI застосовано штрафні санкції у розмірі 133460,14 грн. та нараховано пеню у сумі 5318,73 грн. за порушення терміну сплати єдиного внеску за період з 21.01.2014 по 24.01.2014.

Отримавши наведене вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464–VI правом на його оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарг до Головного управління Міндоходів у Київській області та Державної фіскальної служби України.

Рішеннями Головного управління ДФС у Київській області від 20.01.2015 № 150/10/10-36-10-01-04 та Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 4003/6/99-99-10-01-07-15 скарги позивача залишенні без задоволення, а рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 03.12.2014 № 0008610, - без змін.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частини п’яти та сьома статті 9 Закону № 2464-VI).

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина восьма статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункт 1 частини десятої статті 9 Закону № 2464-VI).

Аналогічні положення викладені у підпункті 4.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 (чинної, на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 4.3 цієї Інструкції встановлено, що нараховані за відповідний календарний місяць суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок.

Отже, зазначеними вище нормами прямо визначено обов'язок відповідача стосовно перерахування на рахунок органу доходів і зборів до 20 числа наступного місяця сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахованих та несплачених за відповідний календарний місяць.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI).

Згідно з частинами десятою та тринадцятою статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Аналізуючи наведенні вище правові норми, суд звертає увагу на те, що вказаний Закон зобов’язує платників єдиного внеску своєчасно сплачувати відповідні платежі, а у разі порушення строків їх сплати передбачає накладення штрафних санкцій та нарахування пені.

Переліку обставин, за яких платник звільняється від сплати штрафу та пені за порушення строку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закон № 2464-VI та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, не містять.

Згідно зі статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не заперечує факт списання банком з його розрахункового рахунку грошових коштів для сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2013 року з порушенням терміну, визначеного чинним законодавством, а саме: 24.01.2014.

Відтак, суд констатує факт несвоєчасного перерахування позивачем єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування за грудень 2013 року.

Суд не приймає до уваги посилання позивача як доказ протиправності оскаржуваного рішення на несвоєчасне перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації грошових коштів на його рахунок, оскільки чинне законодавство України не ставить у залежність виконання обов’язку щодо своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із певними умовами, у тому числі із несвоєчасним надходженням фінансування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 06.02.2012 № 21-360а11, яка в силу положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони – суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

При вирішенні питання стосовно розподілу судових витрат, суд також враховує приписи частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, якими передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 03.12.2014 № 0008610 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску носить майновий характер, у зв'язку з чим розмір судового збору за подання даного адміністративного позову, виходячи з приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, має становити 2775,58 грн.

Оскільки позивачем під час подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 277,56 грн., а за результатами розгляду адміністративної справи судом відмовлено у задоволенні позову, решта судового збору у сумі 2498,02 грн. підлягає стягненню з позивача до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову, – відмовити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" (ідентифікаційний код 37197165) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2498 (дві тисячі чотириста дев’яносто вісім) грн. 02 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.