Справа № 821/827/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/827/17

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- ОСОБА_1

розглянувши без участі представників сторін в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Херсонської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просив (з урахуванням позовних вимог):

- скасувати податкові повідомлення рішення від 21.03.2017 року № НОМЕР_1 та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем були винесені податкове повідомлення рішення № від 21.03.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 65 875,95 грн., в тому числі за основним платежем 52 700,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 13 175,19 грн., та податкове повідомлення рішення № від 21.03.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 5 625,83 грн., в тому числі за основним платежем 4 500,66 грн., за штрафними санкціями 1 125,17 грн. Вказані податкові повідомлення рішення прийняті на підставі акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків з питань отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором ПАТ «Фідобанк» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. Вважає, що прийняті контролюючим органом податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, просив відмовити у задоволенні позову.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області № від 21.03.2017 року, яким ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується особами за результатами річного декларування в сумі 65 875,95 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 52 700,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 13 175,19 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області № від 21.03.2017 року, яким ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 5 625,83 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 4 500,66 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 1 125,17 грн. Стягнуто з Головного управління ДФС у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 716, 00 грн. (Сімсот шістнадцять гривень 00 коп.) шляхом безспірного списання.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення при розгляді справи.

Згідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В період з 06.06.2016 року по 08.06.2016 року Херсонською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_3 з питання отримання додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за період з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року.

За результатами перевірки 13.06.2016 року складено акт № 428/21-03-13-05/НОМЕР_2, яким встановлено порушення:

- пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, а саме: платником податку у 2015 році не включена до загального річного оподатковуваного доходу і не задекларована сума доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 300 652,86 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 095,72 грн.;

- пп.1.2 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, у 2015 р. не включена до загального річного оподатковуваного доходу і не задекларована сума доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 300 652,86 грн., що призвело до заниження військового збору у сумі 4 509,79 грн.

На підставі акту перевірки Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.12.2016 року № НОМЕР_3 про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 52 822,56 грн. за основним платежем та 13 205,64 грн. за штрафними санкціями; № НОМЕР_4 про збільшення грошового зобовязання з військового збору на суму 4 509,79 грн. за основним платежем та 1 127,45 грн. за штрафними санкціями, які були оскаржені в адміністративному порядку.

Рішенням від 27.02.2017 року №90/ФОП/21-22-10-01-06 ГУ ДФС у Херсонській області за розглядом первинної скарги фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 12.12.2016 року № про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в частині основного платежу на 121,80 грн. та штрафної санкції на 30,45 грн., скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 12.12.2016 року № про збільшення грошового зобовязання з військового збору в частині основного платежу на 9,13 грн., штрафної санкції на 2,28 грн., а скаргу ФОП ОСОБА_2 в цій частині задоволено.

Головним управління ДФС у Херсонській області були прийняті та надіслані ФОП ОСОБА_2 податкові повідомлення-рішення від 21.03.2017 року № НОМЕР_5 про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 65 875,95 грн. та № про збільшення грошового зобовязання з військового збору на суму 5 625,83 грн.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області про зобовязання сплатити суму грошового зобов'язання є неправомірним, оскільки згідно наведених норм діючого законодавства зазначена сума прощеного боргу не підлягає включенню до річного доходу як додаткове благо та оподаткування. Висновки відповідача про збільшення майнового стану чи приросту активів позивача є безпідставними.

ОСОБА_4 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачується (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є зокрема, загальний місячний (річний) оподаткований дохід. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід отриманий платником податку як додаткове благо.

Відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до Закону України №321-VIII від 09.04.2015р. «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов'язань», який набрав чинності 07.05.2015р., внесено зміни до Податкового Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, а саме: доповнено п.8 наступним змістом: «не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014р., а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01.01.2014р. Дія аб.1 п.8 поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015р.».

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до повідомлення ПАТ «ФІДОБАНК», який є повним правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» про анулювання (прощення) боргу № 1455 від 31.07.2015 р., внаслідок погашення 31.07.2015 року ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 16 500,00 дол. США було прийняте рішення про прощення боргу в загальній сумі 14 069,38 дол. США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 31.05.2015 року становить 304 064,27 грн.). Так, згідно з вказаним повідомленням сума прощеного боргу складається з: суми основного боргу за кредитом у сумі 13 911,53 дол. США; строкових відсотків за користування кредитом у сумі 157,85 дол. США.

Згідно до п.8 пр.1 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України сума прощеного (анульованого) боргу позивача за кредитним договором, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за таким кредитом не підлягала включенню до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу, оскільки дія вищезазначеної норми поширюється на операції з прощення заборгованості, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірним, оскільки згідно наведених норм діючого законодавства зазначена сума прощеного боргу не підлягає включенню до річного доходу як додаткове благо та оподаткуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини висловив позицію у справі «Щокін проти України» (рішення від 14.10.2010), у якій дійшов висновку, що «…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (<…>), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У зв'язку з цим суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року, який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.»

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З огляду на встановлені обставини та наведені вимоги податкового законодавства суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Доводи апеляційної скарги правильності висновку суду першої інстанцій не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян