Справа № 408/4189/17-а
Суддя: Кускова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/4189/17-а
Провадження № 2-а/408/148/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Кускова Т.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Носова Юлія Миколаївна до Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Носова Ю.М. звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення (далі по тексту - УСЗН) Біловодської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2014 року до моменту звернення з позовом до суду в складі військової частини НОМЕР_1 приймає участь в Антитерористичній операції в Луганській області. Посвідченням серії НОМЕР_2 від 30.04.2015 року, виданим Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби підтверджується що вона є учасником бойових дій (далі по тексту - УБД).

Вказувала, що разова грошова допомога учасникам бойових дій передбачена п. 22 ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З інтернет видань вона дізналася, що разова грошова допомога учасникам УБД є значно більшою, ніж вона отримала. Він звернувся до УСЗН Біловодської районної державної адміністрації Луганської області з метою отримання більшою суми вищезазначеної допомоги. Однак, УСЗН листом від 23 травня 2017 року зазначило, що допомога за 2016-2017 роках йому виплачена згідно чинного законодавства.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати бездіяльність УСЗН Біловодської районної державної адміністрації Луганської області з недоплати йому одноразової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 п. 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016р. в сумі 4730 грн., за 2017 рік в сумі 5 360 грн. 00 коп. та стягнути вказану суму на його користь.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, де зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позов не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що нарахування та виплату грошової допомоги позивачу здійснено відповідно до чинного законодавства.

Оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку , що є достатньо підстав винести рішення у порядку скороченого провадження, залишивши позов без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2015 року, виданого Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби (а.с.6-а,) є учасником бойових дій, перебуває на обліку у відповідача та має право на пільги, встановлені Законом № 3551-XII.

У 2016 році позивач отримав щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920 гривень, і ця обставина підтверджена сторонами в письмових поясненнях.

У 2017 році позивач отримав щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1200 гривень, і ця обставина підтверджена сторонами в письмових поясненнях.

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача щодо нарахування та виплати йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 05 травня 2016 та 2017 року як учаснику бойових дій за 2016-2017 рік в сумі відповідно 4730 грн. та 5 360 гривень 00 копійок.

Із листів за № 01/24-1513, 01/24-1514і від 23 травня 2017 року вбачається, що виплату щорічної допомоги за 2016, 2017 рік позивачу здійснено відповідно до норм чинного законодавства та в межах бюджетних асигнувань, підстав для здійснення перерахунку та проведення доплат не вбачається.

З довідки за № б/н від 23 серпня 2017 року, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що позивач 31.08.2016р. отримав 920 грн., та 24 квітня 2017 року отримав допомогу в сумі 1 200 гривень (а.с. 12-13).

Пільги для учасників бойових дій та прирівняних до них осіб визначені у ст. 12 Закону № 3551-XII.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону № 3551-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

В 1998 році стаття 12 Закону № 3551-XII Законом України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 367-ХІV) доповнена частиною четвертою такою змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

28 грудня 2007 року прийнято Закон України № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Цим законом (розділ II) внесено зміни в Закон № 3551-XII, зокрема, частину четверту статті дванадцятої цього Закону викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008 визнано неконституційними зміни в Закон № 3551-XII, які були прийняті Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік».

Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, дійсно сьогодні та на дату виплати допомоги до 5 травня була і є чинною редакція ч.4 ст.12 цього Закону, згідно якої сума разової грошової допомоги до 5 травня дорівнює сумі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Пунктом 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону № 3551-XII, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначений закон набрав чинності, його положення у встановленому порядку не були визнані неконституційними. Більш того, саме норми Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ) у випадку колізії однопредметних нормативно-правових актів підлягають пріоритетному застосуванню, оскільки прийняті пізніше в часі за норми ст. 12 Закону № 3551-XII.

Про це свідчить, зокрема, й Рішення Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року № 4-зп. Так, у пункті 3 мотивувальної частини цього рішення у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Отже, в спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Бюджетного кодексу України, якими надано право встановлювати розміри щорічної грошової допомоги Кабінету Міністрів України, оскільки Закон № 79-VІІІ був прийнятий пізніше Закону № 3551-XII в редакції Закону № 367-ХІV, яким по-іншому врегульовано спірне питання.

Аналогічної позиції при подоланні колізії однопредметних актів дотримується і Верховний Суд України, зокрема, й при вирішенні схожих за своєю суттю справ (наприклад, постанова від 17 лютого 2016 року в справі № 21-2696а15).

Також слід зазначити про різне правове регулювання питання виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, зокрема, у 2007, 2009, 2010, 2011 роках, травні 2014 року та в 2015 роках (постанова Верховний Суд України від 18 жовтня 2016 року в справі № 21-2076а16). Відповідно до цих висновків вищої судової інстанції слід враховувати, що згідно Закону № 79-VІІІ відбулись зміни в правовому регулюванні розміру виплати цієї допомоги в 2016 та 2017 роках.

В силу вимог п.1 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і "Про жертви нацистських переслідувань"» установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII і Законом № 1584-III, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав щорічну одноразову допомогу до 05 травня відповідно до встановлених КМУ, як учасник бойових дій.

У відповідності до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загально суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

У Рішенні від 3 червня 2014 року у справі за скаргою «Велікоди проти України» Європейський суд з прав людини вказує на право держави регулювати соціальні виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства. ЄСПЛ вказав на те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, виплата разової щорічної грошової допомоги позивачу здійснена відповідачем в серпні 2016 року, квітні 2017 року в розмірі, визначеному Постановою № 223.

Тобто, відповідачем виконано зобов`язання перед позивачем відповідно до чинного положення зазначеної постанови та чинного Бюджетного Кодексу України, а тому вказані позивачем обставини не можуть розглядатися як достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що дії відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році в сумі 920 грн. та в 2017 році в сумі 1200 гривень здійснено відповідно до вимог діючого законодавства, тому вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 11, 94, 99, 100, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кускова Т.В.