Справа № 818/400/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 р.Справа № 818/400/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2017р. по справі № 818/400/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БРАЙТОН ЛТД" (далі - позивач, ТОВ "БРАЙТОН ЛТД") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 грудня 2016 № НОМЕР_1 за платежем податок на додану вартість на суму 1 833 138,00 грн. та № НОМЕР_2 за платежем податок на додану вартість на суму 2 304 873, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 1 843 898, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 460 975, 00 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТОН ЛТД" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Cкасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 15 грудня 2016 року № НОМЕР_1.

Cкасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 15 грудня 2016 року № НОМЕР_2.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТОН ЛТД" (40000, м. Суми, майдан Незалежності, 3/1, , розрахунковий рахунок № 1972 ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпропетровськ, МФО 3305299) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, ) судовий збір у розмірі 62 070 (шістдесят дві тисячі сімдесят) грн. 17 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 р. та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 28.11.2016 по 02.12.2016 посадовими особами Головного управління ДФС у Сумській області проведено перевірку ТОВ БРАЙТОН ЛТД з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським операціям з ТОВ Дельта Фокс, ТОВ Філін Прайм за період травень-вересень 2016 року, за результатами якої було складено акт від 06.12.2016 №235/14-07/3964138/60 (а.с. 8-21).

Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 Декларації) у вересні 2016 року на суму 1 833 138 грн. та занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (р. 18.1 Декларації) на загальну суму 1 843 898 грн., в т.ч. по періодам: липень 2016 року - 231 663 грн.; серпень 2016 року - 1 612 235 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2016 № НОМЕР_1, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 833 138,00 грн. (а.с. 6) та податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2016 № НОМЕР_2 (а.с. 7), яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 2 304 873, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 1 843 898, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 460 975, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що податковим повідомленням-рішенням від 15 грудня 2016 № НОМЕР_1 позивачу зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість у сумі 1 833 138,00 грн. (а.с. 6) та податковим повідомленням-рішенням від 15 грудня 2016 № НОМЕР_2 позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 2 304 873, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 1 843 898, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 460 975, 00 грн.

Підставою збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "БРАЙТОН ЛТД" суми грошового зобовязання з податку на додану вартість та зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість є висновок контролюючого органу про безтоварність угод позивача із контрагентами - ТОВ Дельта Фокс, ТОВ Філін Прайм за період травень-вересень 2016 року.

За висновком контролюючого органу, між позивачем та контрагентами ТОВ "Дельта Фокс" та ТОВ "Філін Прайм" не відбулось реальних фінансово-господарських правовідносин; дійсний зміст задекларованих операцій полягав лише в документальному оформленні ланцюгового руху товару через низку недобросовісних підприємств-посередників, що призвело до одержання платником необґрунтованої податкової вигоди у вигляді податкового кредиту з ПДВ в істотному розмірі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів перевіряючи податкові повідомлення - рішення від 15 грудня 2016 № НОМЕР_1 та від 15 грудня 2016 № НОМЕР_2 на відповідність наведеним вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказані рішення прийнято необґрунтовано, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобовязання такого платника. Первинні документи мають підтвердити укладання договору між платниками податків, у даному випадку позивачем та його контрагентом, виконання договору, використання отриманого товару у власній діяльності, здійснення оплати за договором, тобто передача коштів від покупця на рахунок постачальника. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків. Головною ознакою по комерційній корисності від отриманого товару, є отримання прибутку шляхом використання такого товару у власній діяльності або перепродажу для отримання комерційної вигоди.

Основним видом діяльності ТОВ "БРАЙТОН ЛТД" за кодом КВЕД 47.30 є роздрібна торгівля пальним (основний).

З метою роздрібного продажу через мережу АЗС бензинів та дизельного пального позивачем було придбано у ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм» нафтопродукти.

Так, 10.05.2016 ТОВ "БРАЙТОН ЛТД" було укладено договір поставки нафтопродуктів № ДФ05-0030 з ТОВ "Дельта Фокс" (а.с. 48-49 т. 1) та додаткову угоду до нього (а.с. 50, т. 1).

Також, 01.08.2016 укладено договір поставки нафтопродуктів № ФП-0012 з ТОВ "Філін Прайм" (а.с. 66-67, т.1) та додаткову угоду до нього (а.с.68 т.1) та 01.07.2016 р. договір поставки нафтопродуктів №ФП-0026 (а.с.57-58 т.1) та додаткову угоду до нього (а.с.59 т.1).

Згідно умов зазначених договорів постачальник зобовязується передати у власність покупця нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів приймання-передачі або інших документів, які є невідємною частиною цього договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти згідно умов договору.

Відповідно до п. 2.1.3 вказаних договорів поставки нафтопродуктів під час передачі нафтопродуктів постачальник за вимогою покупця надає копії Сертифікатів відповідності на нафтопродукти.

Пунктом 4.1 договорів передбачено, що поставка товару здійснюється на підставі заяви покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору.

В підтвердження факту приймання від ТОВ "Дельта Фокс" та ТОВ "Філін Прайм" товару згідно вказаних вище договорів позивачем надано акти приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів від 10.05.2016 № ДФ05-0030 (а.с. 51 т. 1), до договору поставки нафтопродуктів від 01.07.2016 р. № ФП-0026 (а. с. 60 т. 1) та до договору поставки нафтопродуктів від 01.08.2016 № ФП-0012 (а.с. 69 т.1), податкові накладні, сертифікати відповідності на нафтопродукти бензин автомобільний А-92, А-95, заявки на відвантаження пального.

В підтвердження оприбуткування придбаного у ТОВ "Дельта Фокс" та ТОВ "Філін Прайм" товару, нафтопродуктів, позивачем надано оборотно-сальдові відомості по рахунку 631.

Придбані нафтопродукти передавались на зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» згідно договору зберігання від 10.05.2016 № 5431 та актів приймання-передачі.

Відповідно до актів приймання-передачі ПММ, складених відповідно до договору зберігання від 10.05.2016 № 5431, позивачем (поклажодавець) було передано зберігачу ПАТ «Дніпронафтопродукт», а зберігачем було прийнято нафтопродукти на зберігання.

Також, відповідно до актів приймання-передачі ПММ, складених відповідно до договору зберігання від 10.05.2016 № 5431, позивачем (поклажодавець) було отримано від зберігача ПАТ «Дніпронафтопродукт» нафтопродукти.

В подальшому позивач відповідно до укладеного 10.05.2016 року із ТОВ ТД Кременчукнафтопродуктсервіс договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 36 транспортував їх до АЗС, в підтвердження чого позивачем надано акти виконаних робіт, товарнотранспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

Згідно товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів пунктом навантаження нафтопродуктів значиться м. Кременчук, проїзд Галузевий, 80, ТОВ «Еквіта».

Відповідно до договору № 3220 від 04.01.2013 року про надання послуг ТОВ «ЕКВІТА» (виконавець) надає ПАТ «Дніпронафтопродукт» (замовник) ємкості для нафтопродуктів в різноманітних регіонах України, а також своїми силами надає послуги з приймання та розміщення нафтопродуктів в ємкостіх на нафтобазах виконавця.

На АЗС нафтопродукти було оприбутковано по касовому апарату, в підтвердження чого позивачем надано службові чеки (а.с. 188-250 т. 1, 19-91, т. 2, а.с. 169-203, т. 2).

Відповідно до довідки №55 від 15.05.2017 року за період роботи ТОВ «Брайтон лтд» за травень-вересень 2016 року середньооблікова кількість працівників становила 227 осіб.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №17/17 від 17.05.2017 року, відповідно до умов якого первісний кредитор ( ТОВ «Дельта Фокс») передає, а новий кредитор ( ТОВ «Чудес компані») приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором поставки нафтопродуктів № ДФ05-0030 від 10.05.2016 р., позивачем сплачено ТОВ «ЧУДЕС КОМПАНІ» переуступку боргу у розмірі 440370,54 грн, що підтверджується платіжним дорученням №25 від 19.07.2017 року.

Відповідно до накладної на повернення № ФП-ВН-000000085 від 01.06.2017 року позивачем було повернуто нафтопродуктів на загальну суму 2862897,31 грн.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, встановлений інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 р. за N805/15496 (далі - Інструкція).

Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Згідно п. 13.2 Інструкції нафта (газовий конденсат) і нафтопродукти, що містяться у резервуарах і технологічних трубопроводах НПЗ, наявних на підприємстві транспортних засобах та тарі незалежно від права власності, а також готівка на АЗС, підлягають інвентаризації .

Інвентаризації підлягають також нафта і нафтопродукти, які згідно з договорами зберігаються на терміналах інших суб'єктів господарювання.

Інвентаризація нафти та нафтопродуктів на підприємствах проводиться не рідше одного разу на місяць.

Позивачем проводилась періодична інвентаризація пального, отриманого від постачальника через склад ПАТ «Дніпронафтопродукт» та перевізника в резервуари АЗС ТОВ «Брайтон лтд», в підтвердження чого надано акти інвентаризації.

Також, позивачем надано акти звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Брайтон лтд» та ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Отже, позивачем надано докази інвентаризації нафтопродуктів, які знаходяться на зберіганні у резервуарах на АЗС з метою доведення фактичної наявності нафтопродуктів за марками і видами.

Оцінивши надані позивачем первинні документи за правилами ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони можуть бути визнані як належний доказ на підтвердження реальності укладених з контрагентами договорів та здійснення господарських операцій.

Отже, колегія суддів зазначає, що надані позивачем документи підтверджують реальність спірних господарських операцій.

За викладених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності.

Колегія суддів зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2017р. по справі № 818/400/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 13.12.2017 р.