Справа № 296/2694/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шалота К.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" грудня 2017 р. Справа № 296/2694/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "29" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач свідомо не виконуючи рішення суду з 20.04.2015р. листом від 24.03.2017р. повернув позивачу виконавчий лист без виконання за п.9 ч. 1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" , не вказавши, при цьому, що управління пенсійного фонду України в м. Житомирі з 30.03.2016р. реформовано в Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.09.2017 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що відповідач не виконуючи вимоги Закону України "Про виконавче провадження" постійно повертає виконавчий документ без виконання, проявляючи бездіяльність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 27.01.2017р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №296/6190/14-а виданого 12.05.2015, відповідно до якого зобов'язано УПФУ в м.Житомирі Житомирської області з 01.01.2014р. провести відповідно до ст.ст.50,54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" перерахунок та виплату основної пенсії позивача у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, що визначена ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням фактично здійснених виплат.

Постановою державного виконавця від 24.03.2017 року виконавчий лист повернутий стягувачу у зв"язку з неможливістю його подальшого виконання, на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає повернення виконавчого документа стягувачу якщо, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З постанови вбачається, що згідно розрахунку боржника стягувачу проведено розрахунок коштів відповідно до ст.ст.50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 1345,77 грн. (а.с.4). А зі змісту виконавчого документу вбачається, що спірне рішення по даній справі носить зобов'язальний характер.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем вжито всіх заходів щодо примусового виконання спірного рішення по даній справі, права позивача при поверненні йому виконавчого документа не порушені.

Не погоджуючись з постановою старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу звернувся до суду.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення , яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо допущеної відповідачем бездіяльності колегія суддів зауважує на наступне.

Спірні правовідносини врегульовувалися нормами Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і осіб, зазначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника; звернення стягнення на доходи боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Частиною 2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.3 вищевказаної статті закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача.

Таким чином, державний виконавець на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний прийняти міри для виконання виконавчого документа, натомість матеріали справи не містять доказів щодо вжиття виконавцем заходів для примусового виконання рішення суду.

Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що рішенням суду пенсійний орган зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсій позивачу.

З огляду на викладене, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову про скасування постанови державного виконавця від 24.03.2017р. про повернення виконавчого документа

З приводу вимоги про зобов'язання відповідача звернутись до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження та з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст. 263 КАС України - за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Звернення державного виконавця з заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є його правом.

Згідно ч.1 ст.264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Заміна сторони виконавчого провадження є можливою лише у випадку вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, при цьому під час розгляду вказаного питання підлягають дослідженню докази, які підтверджують факт вибуття сторони виконавчого провадження, а також підстави для правонаступництва відповідної особи, що є можливим лише з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Колегія суддів вважає, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача звернутись до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду та з заявою про заміну сторони виконавчого провадження є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, вище вказані позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають (суд першої інстанції дійшов аналогічного висновку, однак, з інших підстав).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписами ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене вище, судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "29" вересня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена упродовж тридцяти днів з дня її складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено "20" грудня 2017 р.