Справа № 820/3876/17
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р. № 820/3876/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

суддів - Білової О.В., Мар'єнко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №022089 від 22 серпня 2017 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №022089 від 22.08.2017 року, згідно з якою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовано відповідальність передбачену абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на факт недоведеності порушення вимог «Закону України «Про автомобільний транспорт». Також позивачем зазначено, що належний йому на праві власності автомобіль RENAULT TRAFIC, номерний знак НОМЕР_1, було надано для здійснення приватної поїздки з м. Харкова до м. Маріуполь знайомому ОСОБА_3. При цьому, під час здійснення приватної поїздки 04.07.2017 року ОСОБА_3 разом зі своїми знайомими повертався з м. Маріуполь до м. Харкова, під час якої у м. Волноваха здійснив примусову зупинку, під час якої до них підійшли представники Управління Укртрансбезпеки, якими без жодних доказів наявності порушення норм ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» було складено акт, що призвело до постановлення неправомірного рішення про застосування до позивача фінансових санкцій. З огляду на зазначені обставини, позивач задля захисту своїх порушених прав звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що під час перевірки транспортного засобу RENAULT TRAFIC було встановлено, що він належить позивачу. Водій ОСОБА_3, який перебував за кермом вищезазначеного транспортного засобу, для здійснення контролю не надав державним інспекторам документи, на підставі яких здійснювались перевезення, а саме: копію договору із замовником послуги. У зв'язку з виявленням вищезазначених порушень, державними інспекторами було складено акт АН № 0050857 від 04.07.2017. Водій зі змістом акту АН № 0050857 від 04.07.2017 був ознайомлений, у зв'язку з чим поставив свій підпис та надав наступні пояснення: «Транспортні перевезення не здійснюю. Взяв з собою попутників бла-бла кар». Під час розгляду справи щодо акту АН № 0050857 від 04.07.2017 позивач письмових доказів, які б могли спростувати факт допущеного порушення, не надавав. У звязку з встановленням порушення та за результатами розгляду справи відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 022089 від 22.08.2017 за порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановила наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_2, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований як субєкт господарювання 22.12.2006 року, за місцем проживання: 61112, Харківська обл., місто Харків, ШОСЕ САЛТІВСЬКЕАДРЕСА_1.

При цьому, за видами діяльності позивача за у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться наступні відомості: Код КВЕД 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); Код КВЕД 49.32 надання послуг таксі; Код КВЕД 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.; Код КВЕД 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.

Як було встановлено під час розгляду справи, на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 627 від 30.06.2017 та направлення на перевірку №015740 від 30.06.2017, 04.07.2017 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області в м. Волоноваха Донецької області проводилась рейдова перевірка.

Як зазначено в акті АН № 0050857 від 04.07.2017 під час рейдової перевірки співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області в м. Волоноваха Донецької області було виявлено транспортний засіб RENAULT TRAFIC д/н НОМЕР_1, власник ОСОБА_1.

З наявної матеріалах справи копії акту вбачається, що перевіряючими було встановлено, що власник транспортного засобу ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 71.

Згідно з відомостями вказаного акту, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області зафіксовано наступні порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: під час здійснення пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення перевізник не забезпечив наявності у водія копії договору із замовником, за що передбачена відповідальність ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Водій з актом перевірки був ознайомлений, про що свідчить підпис останнього та надані пояснення: «Транспортні перевезення не здійснюю. Взяв з собою попутників бла-бла кар».

За наявними в матеріалах справи доказами, колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, якою передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Як повідомлено представником відповідача, враховуючи, що позивач зареєстрований в Харківській області та від позивача не надійшла письмова заява про розгляд справи за місцем виявлення порушення, справа про порушення автотранспортного законодавства, що зафіксоване в акті АН № 0050857 від 04.07.2017, була передана на розгляд до Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Колегією суддів встановлено, що після отримання акту АН № 0050857 від 04.07.2017 Управлінням Укртраснбезпеки в Харківській області було викликано позивача на 22.08.2017 для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, шляхом направлення повідомлення №3859 від 15.08.2017, направленого засобами поштового зв'язку 17.08.2017, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія фіскального чеку Харківської дирекції ПАТ «УКРПОШТА».

Вказане повідомлення було отримано 18.08.2017, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Як встановлено під час судового розгляду справи на розгляд справи щодо акту АН № 0050857 від 04.07.2017 позивач прибув, однак, письмових доказів або будь-яких пояснень не надавав.

За результатами розгляду справи щодо акту АН № 0050857 від 04.07.2017 Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 022089 від 22.08.2017 за допущене порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», про стягнення з позивача адміністративно-господарський штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн.

Вказана постанова №022089 від 22.08.2017 була отримана позивачем, що підтверджено копією розписки за підписом позивача.

Під час судового розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивачем в даній справі оскаржується постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №022089 від 22.08.2017, при цьому на підставу протиправності вказаного рішення відповідача, позивачем вказано, що в даному випадку відповідачем застосовано адміністративно-господарський штраф до позивача, який не є перевізником пасажирів. При цьому, позивачем вказано, що належний йому на праві власності автомобіль RENAULT TRAFIC, номерний знак НОМЕР_1, було надано для здійснення приватної поїздки з м. Харкова до м. Маріуполь знайомому ОСОБА_3. Під час здійснення приватної поїздки 04.07.2017 року ОСОБА_3 разом зі своїми знайомими повертався з м. Маріуполь до м. Харкова. Водночас, в момент здійснення примусової зупинки для справлення людських потреб в м. Волноваха до них підійшли представники Управління Укртрансбезпеки, якими без жодних доказів наявності порушення норм ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» складено акт, що призвело до постановлення неправомірного рішення про застосування фінансових санкцій. При цьому, на думку позивача відповідачем, в порушення вимог п. 15 Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», вимагалися документи, що не передбачені нормами чинного законодавства при здійсненні перевезення фізичною особою на легковому автомобілі пасажирів для власних потреб. Водночас, враховуючи, що акт перевірки це лише один із доказів які беруться до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення, діючим законодавством не визначено такий акт перевірки як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. При цьому, під час проведення перевірки не було відібрано пояснень пасажирів, які перебували у салоні під час огляду та складання акту, а також не вказано прізвищ та пояснень інших свідків події, що унеможливлює перевірку достовірності обставин викладених у акті перевірки та постанові. Отже, на думку позивача, він не може бути суб'єктом відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з пасажирських перевезень, оскільки не є таким перевізником.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань:

здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю;

проводить перевірки за додержанням суб'єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт;

здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється;

здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті, були утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 року, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 11 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Суд зазначає, що процедура здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 22 Порядку № 1567, передбачено, що акт перевірки - це документ де фіксуються виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Занесення будь-якої інформації до акту перевірки на підставі припущень є не допустимим так як може повністю змінити або нівелювати зміст виявленого порушення.

В свою чергу, акт перевірки це лише один із доказів які беруться до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення, однак діючим законодавством не визначено такий акт перевірки як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником.

Згідно з приписами п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Пунктом 26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

При цьому як передбачено п. 27 Порядку №1567 за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» стали твердження про відсутність на час проведення перевірки у водія легкового автомобіля та не забезпечення його перевізником копією договору із замовником послуг на пасажирські перевезення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вичерпний перелік питань, які перевіряються під час рейдової перевірки, встановлюється п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.

Відтак, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром;

відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Положеннями ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік обов'язкових документів на підставі яких виконуються перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, а саме для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 105 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, організація перевезення пасажирів на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником та замовником у письмовій формі.

Колегією суддів під час розгляду справи встановлено, що з пояснень водія вбачається, що хоча останній і стверджував про не здійснення перевезень, але повідомив перевіряючих, що все ж таки везе пасажирів, які є його попутчиками з сервісу «Бла-бла кар».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що фактично відносини, які виникли між водієм та його пасажирами, є послугами з перевезення пасажирів з одного місця до іншого легковим транспортом, що відповідає основному виду діяльності позивача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, при цьому не було дотримано вимог щодо укладання у письмовій формі відповідного договору із замовниками послуг, які водієм були іменовані у своїх поясненнях «попутчики бла-бла кар».

Стосовно посилань позивача на надання легкового автомобіля RENAULT TRAFIC, номерний знак НОМЕР_1, належного йому на праві власності, знайомому ОСОБА_3, який був водієм під час спірної поїздки, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацем 3 ч.1 ст.60 Закону "Про автомобільний транспорт" визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведених вище норм вбачається, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку копії договору із замовником перевезень, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Суд зазначає, що оскільки в даному випадку надавались послуги з перевезення, то такі послуги можуть бути надані виключно фізичною особою-підприємцем.

Крім того, що саме розуміння адміністративно-господарського штрафу, згідно приписів Господарського кодексу України, дає підстави вважати, що такий штраф застосовується виключно до суб'єкта господарювання.

З наданих представником відповідача пояснень судом встановлено, що під час розгляду справи щодо акту відповідачем було виявлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець, а, отже, послуги з перевезення, які є комерційними, могли надаватись виключно фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, до якого і застосовано адміністративно-господарський штраф.

Водночас, оскільки судовим розглядом встановлено належність транспортного засобу позивачу, то адміністративно-господарський штраф застосовується саме до позивача як власника транспортного засобу.

Таким чином, надані позивачем під час судового розгляду справи пояснення та доводи в цій частині, не спростовують висновків перевіряючих, що слугували підставою для прийняття оскаржуваної в даній справі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що посадовими особами управління Укртансбезпеки було правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №022089 від 22 серпня 2017 року.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані до суду докази, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2017 року.

Головуючий суддя Р.В. Мельников

Суддя О.В. Білова

Суддя Л.М. Мар'єнко