Справа № 825/1775/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1775/17

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

під головуванням судді Соломко І.І.,

суддів Зайця О.В.,

Падій В.В.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Дарди О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Чернігівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (надалі - ГУНП у Чернігівській області, відповідач), з наступними позовними вимогами:

-визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Чернігівській області від 04.10.2017 № 1837 в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області сержанта поліції ОСОБА_2.

-визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Чернігівській області від 10.10.2017 № 268 о/с в частині звільнення поліцейського поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області сержанта поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

- поновити ОСОБА_2 на посаді поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області з 12.10.2017.

- стягнути з ГУНП в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.10.2017.

- в частині поновлення в стягнення грошового забезпечення за один місяць допустити негайне виконання постанови.

- зобов'язати ГУНП в Чернігівській області подати звіт про виконання постанови суду у цій частині відразу після отримання її копії, про що окремо зазначити в резолютивній частині.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на підставі наказу ГУНП у Чернігівській області № 1837 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських ГУНП у Чернігівській області» за порушення службової дисципліни, вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, «Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України» від 09.11.2016 № 1179, в частині ігнорування обов'язків поліцейського та вчинення дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, позивача - звільнено зі служби в поліції. На думку позивача його звільнення відбулося незаконно та суперечить вимогам чинного законодавства, тому просить позов задовольнити повністю.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що підставою для прийняття оскаржуваних наказів про звільнення позивача слугувало проведене службове розслідування, за результатами якого складено висновок від 02.10.2017, яким встановлено порушення позивачем службової дисципліни та вчинення дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Враховуючи наведене, представник відповідача вважає, що дії посадових осіб ГУНП у Чернігівській області під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення із служби в поліції вчинені на підставі, в межах та у спосіб, передбачені законодавством України.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З грудня 2016 року займав посаду поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області, що підтверджується довідкою від 30.10.2017 (а.с.44).

24.06.2017 позивача направлено у відрядження в м. Маріуполь, що підтверджується посвідченням про відрядження № 34/175 (а.с.54).

15.09.2017 до Приморського відділення поліції центрального відділу ГУНП в Донецькій області від гр. ОСОБА_5 надійшло повідомлення про те, що за м/с у «ОБА-НА» бійка між 5-6 невідомими, у одного яких є вогнепальна зброя (а.с.55).

16.09.2017 до ГУНП в Чернігівській області надійшла інформація про те, що 15.09.2017 у період часу з 00.00 до 02.00 годин, біля нічного клубу «Оба-На» по вул. Набережній в Приморському районі м. Маріуполя, поліцейський РПС ПОП "Чернігів" ГУНП в Чернігівській області старший сержант поліції ОСОБА_6, самовільно покинувши місце розташування, перебуваючи після добового чергування, із власної необережності втратив закріплену за ним табельну вогнепальну зброю та один магазин і 8 набоїв до нього (а.с.56)

16.09.2017 наказом ГУНП в Чернігівській області № 1523 за даний фактом призначено службове розслідування (а.с.57), за результатами якого складено висновок від 02.10.2017 (а.с.98-102).

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 04.10.2017 № 1837 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських ГУНП в Чернігівській області» за порушення позивачем службової дисципліни, вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» вимог ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, поширеного на поліцейських Законом України № 901-VIII, «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, в частині ігнорування обов'язків поліцейського та вчинення дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, позивача звільнено зі служби в поліції (а.с.103-105). Підставою для прийняття зазначеного наказу про звільнення слугував висновок службового розслідування від 02.10.2017.

З висновку службового розслідування, в частині що стосується позивача, вбачається, що 14.09.2017, близько о 21.10 годині інспектор взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області сержант поліції ОСОБА_2 самовільно залишив територію розташування підрозділу та направився до розважального закладу «Оба-На», де вживав спиртні напої. Близько о 00.15 годині між старшим сержантом поліції ОСОБА_6 та присутніми в закладі цивільними особами виникла конфліктна ситуація, в подальшому до якої приєднався позивач. З тексту службового розслідування вбачається, що позивач приймав участь в конфліктній ситуації, що виникла в розважальному закладі між поліцейськими та цивільними особами та не вживав жодних заходів щодо припинення правопорушення та вилучення у ОСОБА_6 вогнепальної зброї.

За порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 1. Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, поширеного на поліцейських Законом України №901 - VIII, «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, в частині ігнорування обов'язків поліцейського та вчинення дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, позивача звільнено зі служби в поліції.

До матеріалів службового розслідування долучено письмові пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 від 15.09.2017, які опитані посадовими особами УКЗ ГУНП в Донецькій області та письмові пояснення вказаних осіб від 16.09.2017, які опитані посадовими особами ГУНП у Чернігівській області. Також в матеріалах службового розслідування містяться письмові пояснення ОСОБА_5 та інших осіб, які отримані посадовими особами Приморського відділення Центрального відділу ГУНП в Донецькій області 15.09.2017, копії яких містяться в матеріалах справи. Вказані особи підтвердили факт, що близько о 00.15 годині 15.09.2017 між працівниками поліції та присутніми цивільними особами в розважальному закладі «Оба-На» в м. Маріуполь виникла конфліктна ситуація.

Порушення службової дисципліни зі сторони позивача також виразилися в тому, що позивач 14.09.2017 близько о 21.10 годині самовільно залишив територію розташування підрозділу.

10.10.2017 наказом ГУНП в Чернігівській області № 268 о/с 2017 позивача звільнено зі служби з 11.10.2017 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.105).

Не погоджуючись із вказаними наказами позивач оскаржив їх до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керувався наступним.

Проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством Законом України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженим Законом України № 3460-ІV від 22.02.2006.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Згідно з ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни.

Частиною 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарного стягнення, яке застосовується за порушення дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі - Інструкція) службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

За пунктом 8.3 Інструкції, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Таким чином, висновок службового розслідування має містити привід для призначення службового розслідування, суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що пом'якшують і посилюють його відповідальність, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню, пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або міри громадського впливу, направлення матеріалів в слідчі органи або про припинення службового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, яке виразилось у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, ст. 173 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлює відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п'ятнадцяти діб.

У свою чергу, за змістом ст. 255 цього Кодексу у справах про адміністративні правопорушення за ст. 173 КУпАП складаються протоколи про правопорушення.

Відповідно до п. 8 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 01.12.2015 за № 1496/27941 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до ст. 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 11 зазначеної Інструкції встановлено, що у справі про адміністративне правопорушення посадова особа органу поліції, яка її розглядає, відповідно до ст. 284 КУпАП виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи.

Отже, лише постановою у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи, оскільки таке рішення приймається із повним з'ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом.

У рішенні від 10.02.1995 в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

Зі змісту ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту випливає, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно із цим статутом.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що працівник може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише після прийняття рішення компетентним органом за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, встановлення його вини та призначення відповідного адміністративного покарання.

Разом з тим, протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП, відносно позивача не складався, що не заперечувалось представником відповідача.

Письмові пояснення осіб, які містяться в матеріалах справи та опитані в ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також спростовують факт участі позивача у конфліктній ситуації, що виникла біля розважального закладу «Оба-На» в м. Маріуполі близько о 00.15 годині 15.09.2017.

З огляду на викладене, сам по собі факт знаходження позивача о 00.15 годині 15.09.2017 на вулиці біля розважального закладу «Оба-На» в м. Маріуполь, не свідчить про доведеність в його діях вини. Отже, в ході службового розслідування обставини вчинення дисциплінарного порушення не з'ясовані, вина позивача про вчинення адміністративного проступку, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП, належним чином не доведена.

Що стосується факту самовільного залишення позивачем 14.09.2017 близько о 21.10 годині території розташування підрозділу в м. Маріуполь, суд зазначає таке.

Статтею 91 Закону України «Про Національну поліцію» встановлений службовий час і час відпочинку поліцейського. При цьому передбачено, що особливий характер служби в поліції містить спеціальній умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час. Вказаний закон інших видів служб не визначає.

Позивач пояснив, що скористався часом для відпочинку, вийшовши за межі території адміністративної будівлі. При цьому на добовому чергуванні не перебував, до виконання інших службових обов'язків у цей час не залучався.

Пунктом 1 розділу V наказу Національного агентства з питань державної служби № 50 від 03.03.2016 «Про затвердження Типових правил внутрішнього службового розпорядку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за № 457/28587 встановлено, що для виконання службових завдань державний службовець може залучатись до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом (розпорядженням) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації, в тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства. Суд звертає увагу, що жодний наказ, що забороняв би позивачу у вільний від служби час залишити місце дислокації не видавався.

Територія та адміністративна будівля (колишній дитячий табір), де дислокувалась патрульна служба поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області жодного відношення до режимних об'єктів не має. До того ж, у законодавстві України відсутній жоден нормативний акт, який би містив чітке визначення поняття «режимного об'єкту».

Зазначеною нормою встановлений порядок доведення до відома державного службовця нормативно-правових актів, наказів, доручень та розпоряджень зі службових питань, відповідно до якого нормативно-правові акти, накази, доручення, розпорядження зі службових питань доводяться до відома державних службовців шляхом ознайомлення у паперовій або електронній форм: з підтвердженням такого ознайомлення. Підтвердженням про ознайомлення є відповідний підпис особи. Однак докази про ознайомленні позивача з правилами внутрішнього розпорядку відсутні.

Крім того, відповідно до матеріалів службового розслідування, перевірки за фактом подій, що мали місце в ніч з 14.09.2017 на 15.09.2017, та втрати вогнепальної зброї поліцейським ОСОБА_6, проводили Приморський ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області та прокуратура Донецької області. За їх результатами жодних порушень діючого законодавства в діях позивача виявлено не було.

Відповідно до ч.ч. 10, 15 ст.14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При відсутності належних доказів протиправної поведінки ОСОБА_2, систематичності порушень, негативних наслідків, при наявності сумлінної, відповідальної поведінки, неодноразових заохочень, відсутності дисциплінарних стягнень, даний вид стягнення є безпідставним.

Водночас в матеріалах справи містяться позитивні відгуки про виконання позивачем своїх посадових обов'язків. Так, протягом всього часу проходження служби позивач заохочувався 2 рази. Нагороджений відзнаками «За оборону рідної держави» та «Учасник АТО» (наказ ОТУ «Маріуполь» від 24.01.2017 № 37 (а.с.45). Пройшов атестування, з боку керівництва характеризувався виключно позитивно, про що свідчать службові характеристики за час служби в ОВС та Національній поліції України. Неодноразово залучався до службових відряджень для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» по наданню допомоги ГУНП в Донецькій області для забезпечення охорони громадського порядку в місцях проведення антитерористичної операції. Має статус учасника бойових дій.

Однак вищезазначене при звільненні позивача відповідачем не було враховано.

Тобто обставин, які б мали розцінюватися відповідачем як пом'якшуючі обставини не враховано та не вказано, що характеризує проступок позивача саме з найтяжчої сторони, адже згідно з ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, дотримання вказаних вимог закону не підтверджено відповідачем в ході розгляду справи, хоча такі обставини є істотними при вирішенні питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та їх неврахування вказує на порушення встановленої процедури накладення стягнення.

Суд також звертає увагу на те, що порушенням трудової дисципліни згідно законодавства України є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Вказані висновки суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України від 24.01.2012 у справі К/9991/31936/11.

Отже, на переконання суду, відповідач при притягненні особи до відповідальності мав би обов'язково встановити чи був насправді факт порушення службової дисципліни, в якій формі вини проявилося порушення службової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок.

Однак такі докази матеріали службового розслідування не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких фактів, порушення позивачем службової дисципліни, що підтверджує необґрунтованість застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.

Крім того, відповідно до п. 2.6 Інструкції, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Службове розслідування, за результатами якого був звільнений позивач, проводилось згідно наказу ГУНП в Чернігівській області від 16.09.2017 № 1523 за фактом втрати вогнепальної зброї поліцейським ОСОБА_6

Разом з тим, відповідний наказ про проведення службового розслідування за фактом вчинення ОСОБА_2 дій, відповідальність за які передбачена ст. 173 КУпАП, та порушення ним службової дисципліни керівництвом ГУНП в Чернігівській області не видавався.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, з урахуванням того, що службове розслідування проведене без з'ясування всіх обставин справи дисциплінарного проступку та без наявності рішення відповідного органу, яким встановлено вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказів від 04.10.2017 № 1837 та від 10.10.2017 № 268 о/с в частині звільнення позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та в тому органі, з якого він був протиправно звільненим.

Таким чином, суд дійшов висновку поновити ОСОБА_2 на посаді поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 12.10.2017.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (пп. «з» п. 1).

Відповідно до наказу ГУНП у Чернігівській області № 268 о/ від 10.10.2017 позивача звільнено з поліції 11.10.2017, відтак датою, з якої слід обчислювати вимушений прогул, є 12.10.2017.

Як вбачається з довідки про доходи позивача від 27.10.2017 № 1356/124/21/01-2017 середньоденне грошове забезпечення з розрахунку календарних днів позивача складає 218,50 грн.

Виходячи з наведеного, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2017 по 13.12.2017 обчислюється шляхом множення кількості календарних днів (43) на розмір середньоденної заробітної плати (218,50 грн.) та становить 9395,50 грн.

Суд також зазначає, що рішення в частині поновлення на посаді та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Що стосується клопотання позивача про встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання постанови у цій частині, що власне по своїй суті не може бути позовною вимогою, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто це є правом, а не обов'язком суду. Враховуючи наведене, лаконічність, ясність, простоту та зрозумілість зобов'язальної частини цього судового рішення, а також нормативно встановлений Законом України «Про виконавче провадження» механізм організації примусового виконання судових рішень, в даному випадку, суд не вбачає підстав для застосування заходів, про які просить позивач у позовній заяві.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст. 71 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для звільнення позивача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 04.10.2017 № 1837 в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області сержанта поліції ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 10.10.2017 № 268 о/с в частині звільнення поліцейського поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області сержанта поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Поновити ОСОБА_2 на посаді поліцейського взводу № 1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 12.10.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.10.2017 в розмірі 9395 (дев'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 50 коп.

В частині поновлення в стягнення грошового забезпечення за один місяць допустити негайне виконання постанови.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя І.І. Соломко

Судді О.В. Заяць

В.В. Падій