Справа № 644/4627/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 р. Справа № 644/4627/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, судді Матвієвської Г.В., на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.11.2017р., повний текст складено 14.11.2017р., по справі № 644/4627/17

за позовом ОСОБА_1

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просив:

- визнати протиправними та дискримінаційними дії Індустріального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова, щодо припинення виплати пенсії позивачу;

- зобов'язати Індустріальне об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість позивачу;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Індустріального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова подати до суду у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 року по справі № 644/4627/17 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та дискримінаційними дії Індустріального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (НОМЕР_1). Зобов'язано Індустріальне об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість ОСОБА_1 (НОМЕР_1). В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 року по справі № 820/4766/17 відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу, надав заяву про розгляд справу в його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 2008 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, яке видане Пенсійним фондом України на ім'я позивача 13.08.2008 року.

З серпня 2014 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова (на теперішній час - Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.12.2014 року № НОМЕР_2.

З травня 2016 року виплату пенсії позивачу призупинено в автоматичному режимі з ознакою «93» після проведення синхронізації баз одержувачів пенсій, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

16.06.2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача, у якій вимагав пояснити причини невиплати йому пенсії, на що отримав відповідь № 175/Д-14 від 30.06.2017 року, згідно якої виплату пенсії позивачу призупинено в автоматичному режимі з ознакою «93» після проведення синхронізації баз одержувачів пенсій, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Як визначено ст. 8 Конституції України, саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлений виключний перелік підстав для припинення пенсії, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначається, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Стаття 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплює право громадян України на отримання пенсій.

Як встановлено ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Крім того, відповідно до п. 4 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 646 від 22.09.2016 року, до бази даних на ряду з іншою інформацією про внутрішньо переміщену особу, вносяться дані про фактичне місце проживання особи на дату звернення та адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону. Тобто, навіть Порядком № 646 допускається наявність 2-х місць проживання внутрішньо переміщеної особи, іншими словами, немає вимоги щодо наявності єдиного місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Конституційного Суду України, який розглянувши справу № 1-32/2009 від 07.10.2009 року установив, що Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з норм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України відповідно до яких громадян мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (…).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. Таким чином, за аналогією, так само не може бути обмежено право на отримання пенсії особі незалежно від місця проживання в Україні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, всупереч зазначеному рішенню Конституційного Суду України, а також Конституції і Законам України, позбавив позивача права на отримання пенсії на підставі Кабінету Міністрів України.

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що будь-яке обмеження щодо виплати пенсії і інших соціальних виплат за ознакою місця проживання суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України», суд зазначив, що обмеження на отримання пенсії залежно від місця проживання є порушенням ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути забезпечене без обмеження за будь-якою ознакою.

Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Індустріального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова подати до суду у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в її задоволенні, оскільки такі питання вирішуються судом після набрання постановою законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині визнання дискримінаційними дії Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (НОМЕР_1), підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова - задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.11.2017р. по справі № 644/4627/17 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій - скасувати в частині визнання дискримінаційними дії Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (НОМЕР_1).

Прийняти нову постанову, якою в цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій частині постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.11.2017р. по справі № 644/4627/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22.12.2017 р.