Справа № 825/1184/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Прізвище судді першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Справа № 825/1184/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Білорусь», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Білорусь», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про:

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського М.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2017 р. № 33713671, а саме державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 згідно договору оренди землі, укладеного між гр. ОСОБА_2 і ТОВ «Білорусь»;

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського М.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2017 р. № 33714684, а саме державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно договору оренди землі, укладеного між гр. ОСОБА_2 та ТОВ «Білорусь»;

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського М.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.11.2016 р. № 32569569, а саме державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, згідно договору оренди землі, укладеного між гр. ОСОБА_3 та ТОВ «Білорусь».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що відповідачем при вчиненні спірних реєстраційних дій не було перевірено наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та не виконано вимоги законодавства щодо перевірки цих відомостей у порядку, визначеному законодавством.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить його скасувати і ухвалити нову постанову про задоволення його позову в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, та зазначає, що, на його думку, апелянт за допомогою адміністративного суду намагається захистити свої права, але такий спір може бути розглянутий в цивільному судочинстві.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ст. 310 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.10.2007 р. позивачем з власником земельних ділянок ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки для сільськогосподарського використання з кадастровим номером НОМЕР_1 таНОМЕР_2, площею 2.94 га., у тому числі рілля 2.94 га. які знаходяться на території Івашківської сільської ради, строком на 10 років.

Вказаний договір зареєстровано в Городнянському районному відділі регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.11.2007 р. № 95.

У подальшому, в порядку спадкування, право власності на вказані земельні ділянку перейшло до ОСОБА_2.

08.04.2008 р. позивачем з власником земельної ділянки ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки для сільськогосподарського використання з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 2.78 га., у тому числі рілля 2.78 га, що знаходиться на території Івашківської сільської ради, строком на 10 років.

Вказаний договір зареєстровано в Городнянському районному відділі регіональної філії Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.05.2008 р. № 84.

У подальшому між вказаними власниками земльних ділянок і ТОВ «Білорусь» було укладено відповідні договори оренди.

На підставі заяв уповноваженої особи ТОВ «Білорусь» та доданих до неї документів, приватним нотаріусом Следовським М.С. були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказані земельні ділянки: від 26.11.2016 р. № 32569569 щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3, від 04.02.2017 р. № 337136 щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, від 05.02.2017 р. № 33714684 щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2.

Позивач, вважаючи протиправними зазначені рішення відповідача, як такі, що прийняті ним без дотримання процедури здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в частині щодо здійснення перевірки наявності/відсутності суперечностей між заявленими правами і вже зареєстрованими, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі та в межах наданих йому повноважень і в даному випадку в нього були відсутні підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації заявленого пава оренди.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1952-IV), «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. № 161-XIV у редакції, чинній станом на 17.04.2008 р. (далі - Закон № 161-XIV), Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, який був чинним станом 17.04.2008 р. (далі - Порядок № 2073), Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 р. № 174 (далі - Тимчасовий порядок № 174).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

У ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 1 статті 29 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав..

У п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV закріпелно, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону № 161-XIV у редакції, чинній станом на 17.04.2008 р., договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У п.п. 3, 4, 11, 12, 13, 14 Порядку № 2073, який був чинним станом на 2007-2008 рр., передбачено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

Державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди).

Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком

Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Згідно з п. 1.2 Тимчасового порядку № 174, який був чинним станом на 2007-2008 рр. Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Реєстратори державного реєстру земель (далі - реєстратори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації.

У п. 2.8 Тимчасового порядку № 174 визначено, що оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому, оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.

Пунктом 12 Тимчасового порядку № 174 передбачено, що поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку. Дані для формування Поземельної книги вносяться до бази даних АС ДЗК після внесення записів до книги реєстрації. Відповідальність за формування та ведення поземельних книг покладається на осіб, які призначаються наказом оператора (реєстратора).

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону № 161-XIV у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

У ст. 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно покладено обов'язок перевірити інформацію щодо наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, тобто наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, для запобігання випадкам одночасного існування подвійної державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 22.09.2015 р. по справі № 21-760а15 та від 15.11.2016 р. по справі № 21-3030а16.

Разом з тим, слід зазначити, що при здійсненні державної реєстрації речового права на земельну ділянку, яке є похідним від права власності, виниклого до 01.01.2013 р., державний реєстратор повинен враховувати приписи законодавства, що були чинними у відповідним період часу, і перевірити відсутність суперечностей між заявленим правом і вже зареєстрованим в порядку ст.ст. 10, 29 Закону № 1952-IV, тобто шляхом направлення відповідних запитів до суб'єктів, які були наділені повноваженнями на вчинення реєстраційних дій, або їх правонаступників.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що до 01.01.2013 р. обов'язок щодо здійснення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок було покладено на Городянський районний відділ регіональної філії Центра ДЗК.

Однак, відповідач, здійснюючи державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Білорусмь» на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, всупереч вимогам ст.ст. 10, 29 Закону № 1952-IV, не звертався із запитом щодо реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку, ані до вищезазначеного суб'єкта владних повноважень (його правонаступника), ані до будь-якого іншого підприємства, установи чи організації, що здійснювали оформлення та/або реєстрацію речових прав до 01.01.2013 р. згідно із законодавством, чинним на певну дату.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що відповідач при проведенні державної реєстрації вказаного іншого речового права, не виконав свого обов'язку щодо встановлення суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та не перевірив належним чином, чи було право оренди на таку земельну ділянку зареєстровано до 01.01.2013 р., а отже порушив порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, регламентований ст.ст. 10, 29 Закону № 1952-IV.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Водночас, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи відповідача про те, що ТОВ «Білорусь» при зверненні із заявою про реєстрації права оренди на зазначені земельні ділянки надало повний пакет документів і в нього не було підстав для відмови товариству у вчиненні таких реєстраційних дій, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що суперечать п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, в якій чітко визначено, що підставою для відмови у державній реєстрації прав є наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Твердження відповідача про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання відповідача на те, що апелянт за допомогою адміністративного суду намагається захистити свої права, але такий спір може бути розглянутий в цивільному судочинстві, не ґрунтуються на нормах процесуального законодавства, оскільки підставами звернення до суду з позовом у даній справі стало порушення відповідачем як суб'єктом владних повноважень при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно законодавчо регламентованої процедури, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, надає підстави для віднесення даного спору до юрисдикції адміністративного суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що предметом судового спору у даній справі не є встановлення прав позивача щодо вказаних земельних ділянок та/або укладання договорів відносно них чи наявності в нього переважного права на користування такими земельними ділянками, а перевіряється лише, чи діяв відповідач на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством, виконуючи функції державного реєстратора та приймаючи спірні рішення.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи відповідача, колегія суддів вважає, що ним, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, нен доведено правомірності прийняття спірних у цій справі рішень про державну реєстрацію.

Враховуючи вищевстановлені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, як того вимагає ст. 90 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» задовольнити, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 139 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, присудивши на користь позивача сплачені ним суми судового збору, а саме: 1600,00 грн. + 1600, 00 грн. + 1600,00 грн. + 3520,00 = 8320,00 грн. /Т.1 а.с. 4, 5, 207/ за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТВНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Білорусь», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2017 р. № 33713671, від 01.02.2017 р. № 33714684, від 23.11.2016 р. № 32569569.

Присудити на користь приватного акціонерного товариства науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля» () за рахунок приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича судові витрати у розмірі 8320 грн. (вісім тисяч триста двадцять гривень) та 00 коп. (нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 20 грудня 2017 року.

Головуючий суддя

Судді: