Справа № 704/1198/17
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 704/1198/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Фролов Олександр Леонідович
Суддя-доповідач : Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.10.2017, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії відповідача та просив зобов'язати Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області прийняти документи для встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та внести відповідне подання до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації для встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з метою отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в м.Тальне Черкаської області.

ОСОБА_3 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках, що підтверджується відповідним посвідченням (категорія 4), серії НОМЕР_1 від 07.12.1992 року.

З експертного висновку від 05.10.2016 року, виданого Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України, вбачається, що ОСОБА_3 має захворювання, яке пов'язане із впливом аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12ААА № 532702, виданої спеціалізованої радіологічної МСЕК, ОСОБА_3 встановлена ІІI група інвалідності з 02.11.2018 року, безтерміново.

Відповідно до листа департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 03.03.2017 року за № 76/01-13, в зв'язку із втратою чинності посвідчення 4 категорії, відсутні законодавчі підстави для встановлення громадянам статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, які проживали до 01.01.2015 року на територіях радіоактивного забруднення.

З відповіді Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області № 47 від 03.08.2017 року, наданої ОСОБА_3, вбачається, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 25.07.2016 року № 10847/0/14-16/20 з даного питання, посвідчення І-ої категорії особам з числа віднесених до категорії 4 потерпілих від Чорнобильської катастрофи Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації не видаються, так як відповідно до останніх змін в законодавстві відсутня зона посиленого радіоекологічного контролю і скасована відповідна норма Закону, що передбачала надання відповідних пільг і компенсацій потерпілим від ЧАЕС 4 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що виключення з нормативного акту положень щодо зони посиленого радіоекологічного контролю, не відновлює шкоду, що заподіяна внаслідок Чорнобильської катастрофи здоров'ю особі, яка проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю і відносилась до числа потерпілих 4 категорії, а відтак не позбавляє особу статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 року № 796-XII (далі - Закон №796-XII), Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 13 Закону № 796-XII, держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пп. 1, 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (надалі - Порядок), цей Порядок регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи; посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно з п. 10 Порядку, видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання; посвідчення видаються, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

А згідно з ч. 1 ст. 7 КАС України, першим принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є саме верховенство права, яким, як зазначено ч. 1 ст. 8 цього Кодексу, керується суд при вирішенні справи та згідно з яким, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, звуження та обмеження змісту й обсягу конституційних прав шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року у справі № 823/71/15 про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання надати статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підставою для визнання особи потерпілою від Чорнобильської катастрофи є: необхідність постійного проживання або роботи чи навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю; станом на 1 січня 1993 року особа прожила або відпрацювала чи постійно навчалася у цій зоні не менше чотирьох років.

Позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи у розумінні положень статті 11 Закону №796-XI та інвалідом 3 групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС, відтак, наділена законодавством правом на отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесеної до 1 категорії.

Виключення із правового регулювання такої зони, як зона посиленого радіоекологічного контролю, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 та не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 р.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою забезпечення ефективного способу захисту прав позивача необхідно зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути питання про видачу позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 та прийняти відповідне рішення.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було повно встановлено обставини справи, не порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 22.12.2017