Справа № 522/17039/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1887/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті ОСОБА_1 адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в м. Одесі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До суду 12.09.2017 року звернувся позивач з адміністративним позовом до поліцейського інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в м. Одесі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, за участі третьої особи на стороні відповідача Департаменту патрульної поліції м. Одеса Національної поліції України, про визнання протиправною та скасування постанови № 773226 від 03 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді стягнення штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 вересня 2017 року поліцейський інспектор роти №1 батальйону №1 УПП в м. Одесі ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3 виніс постанову № 773226 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді стягнення штрафу в розмірі 425 грн. Зі змісту постанови вбачається, що нібито позивач користувався засобом звязку (мобільним телефоном) керуючи транспортним засобом. Позивач посилався на те, що у постанові вказано, що поліцейський ОСОБА_3 зупинив позивача 03.09.2017 року о 15 годині 40 хвилин за адресою м. Одеса, вул. Золотий берег, 4а, звинуватив його в тому, що він нібито користувався засобом звязку (мобільним телефоном), за цим фактом притягнув його до адміністративної відповідальності. Проте, позивач посилався на те, що доказів правопорушення не надано, оскільки їх немає, свідків не опитано, бо їх не було, докази фото- або відео фіксації відсутні, тобто факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням закону. Як підставу позову зазначив, що поліцейським ОСОБА_3 було допущено такі порушення: 1. відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; 2. позбавив ОСОБА_2 можливості скористуватися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; 3. порушив вимоги, щодо процедури розгляду справи, а саме: проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП; 4. без будь-якого доказу, щодо встановлення факту встановлення правопорушення (немає протоколу, свідків, відео фіксації) виніс стосовно позивача постанову на стягнення адміністративного штрафу у розмірі 425 грн.. Позивач вказує, що взагалі відсутній склад правопорушення, оскільки під час керування транспортним засобом позивач не користувався засобом звязку (мобільним телефоном), оскільки забув його вдома, що підтверджується виписками мобільного оператора.

У судове засідання зявився представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 23.02.2015 року), який пояснив, що не згоден з запереченнями третьої особи на боці відповідачу, у звязку з тим, що усі поліцейські мають нагрудні камери, а відео фіксації правопорушення немає, тож немає доказів вчинення правопорушення. Зазначив, що Інструкція на яку посилався представник УПП м. Одеси суперечить Рішенню Конституційного суду України, де зазначено, що місцем складення постанови є місцезнаходження органу, який уповноважений на складення такої постанови. Крім того, при складені постанови не були залучені свідки, що суперечить вимогам чинного законодавства.

У судове засідання не зявився відповідач та третя особа на стороні відповідача, були повідомлені про час та місце розгляду адміністративної справи належним чином, причини неявки суду не повідомлялися.

До суду 12.12.2017 року надійшли заперечення проти адміністративного позову від представника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 30 вересня 2017 року № 252), згідно яких просили відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_2. В обґрунтування заперечень зазначив, що з боку поліцейського ОСОБА_3 не було порушено процедури складення протоколу, оскільки відповідно до п. 4 р. І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу. ДПП не погоджується з тим, що місце складення постави обране не вірно, оскільки відповідно до п. 1 р. ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, за місцем реєстрації транспортного засобу. Оскільки, Інструкція № 1395 набрала чинності пізніше, ніж було прийняте рішення Конституційного суду України, на яке посилався позивач, приписи Постанови КСУ мають застосовуватися з урахуванням законодавчих змін. Зазначається, що факт порушення ПДР позивачем підтверджується поясненнями інспекторів 1 роти 1 батальйону УПП у м. Одесі ДПП ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 128 КАС України, суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності відповідача та третьої особи, справу вирішувати на підставі наявних в ній доказів.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що постановою поліцейського інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в м. Одесі ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3 серії БР № 773226 від 03.09.2017 року було притягнено до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, у звязку з тим що під час руху транспортного засобу він скористався мобільним пристроєм, а саме держав телефон у руці, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

До суду були надані письмові пояснення лейтенанта поліції ОСОБА_3 та лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 11.12.2017 року, згідно яких підставою для її прийняття оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_2 керуючи 03 вересня 2017 року транспортним засобом Mersedes-Benz- S 400 4matic, д.н. НОМЕР_1, тримав під час руху телефон в руках, чим порушив п. 2.9.Д. Правил дорожнього руху.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідач, керуючись ст.ст. 33, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на підставіч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення Органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р. І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

У відповідності до п.1 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р. III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд враховує, що приписи вказаного рішення суду повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією, які у свою чергу передбачають можливість винесення постанови саме на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином суд вбачає, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Отже, суд вважає посилання позивача, що оскаржувана постанова інспектором УПП у порушення вимог законодавства була винесена на місці вчинення правопорушення, є безпідставними, у звязку з чим позов з цих підстав не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач також вказав на те, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження: оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Між тим, суд вбачає, що позивачем не викладені обставини і не зазначені докази з приводу того, в чому полягає позбавлення відповідачем його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі « Салабіаку проти Франції » від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23 - рп / 2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні ( п. 4. 1 ).

В рекомендації № R ( 9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади ( принцип 7 ).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

Зі сторони відповідача жодних доказів у підтвердження обставин правопорушення ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 КУпАП до суду не надано.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР №773226 від 03 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладання на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 122, 213, 222, 251, 258, 278, 279, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст 2, 10, 11, 12, 66, 69, 71, 86, 159-163, 167, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до поліцейського інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в м. Одесі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в м. Одесі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії БР №773226 від 03 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладання на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

В іншій частині позову, заявленого у звязку з недотримання відповідачем процедури, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста ОСОБА_1 апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Домусчі Л.В.