Справа № 761/4978/17
Суддя: Малинников О. Ф.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/4978/17
Провадження № 2-а/761/247/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді: - Малинникова О.Ф.

при секретарі: - Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У лютому 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, щодо відновлення виплати допомоги при народженні другої дитини з 01.08.2014р. по 31.12.2017р.

Позивач зазначила, що вона у лютому 2014 року оформила виплату допомоги при народженні другої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в Управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської міської адміністрації Донецької області (далі УПСЗН) за зареєстрованим місцем проживання в м. Кіровське Донецької області. Згідно із рішенням Кіровського міського УПСЗН від 19.02.2014 року розмір допомоги складав в загальній сумі 61 920 грн., в т. ч. 10 320 грн. - одноразова допомога. Вона отримала 07.03.2014 року одноразову допомогу та щомісячні виплати за три місяці з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року. а всього у сумі 13545 грн. Останню щомісячну виплату допомоги при народженні дитини вона отримала 09.07.2014 року. Решта підлягала виплаті протягом наступних місяців по 31.12.2017року рівними частинами в розмірі 1 075 грн.

У зв'язку з бойовими діями на території Донецької області позивачка була вимушена разом із сім'єю виїхати із зони проведення антитерористичної операції у м. Київ.

На момент звернення до суду вона та члени її родини: чоловік ОСОБА_6, донька ОСОБА_7 та син - ОСОБА_5 перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи.

До відповідача Управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації позивач звернулась 30.11.2016 року за відновленням їй виплати допомоги при народженні другої дитини, як внутрішньо переміщеній особі.

16.01.2017р. позивачка отримала лист УПСЗН Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.12.2016р. № 10/35-9743 із зазначенням про те, що їй відмовлено «в прийнятті документів призначенні соціальної допомоги».

Після цього позивач направила Відповідачу заяву про продовження виплати допомоги при народженні дитини з 30.11.2016р. по 31.12.2017р. в розмірі 1 075 грн., щомісячно, та виплату не отриманої нею допомоги при народженні другої дитини з 01.08.2014р. до 30.11.2016р. в загальній сумі 29 025 грн. (1 075 грн. х 27 місяців), на яку також отримала 30.01.2017р. повідомлення Відповідача, оформлене листом від 25.01.2017р. № 10/35-610, про відмову в подовженні виплат допомоги при народженні дитини з посиланням на сплив 12 місячного строку звернення за подовженням виплат, встановленого п 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001р.

Позивач вважає дії Відповідача щодо відмови в відновленні їй допомоги при народженні дитини неправомірними та просила задовольнити її вимоги:

1. Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови в відновленні допомоги при народженні другої дитини неправомірними.

2. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вчинити дії, передбачені Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р., щодо відновлення виплати ОСОБА_3 допомоги при народженні другої дитини з 01.08.2014 року по 31.12.2017 року.

У письмових запереченнях проти адміністративного позову ОСОБА_3, відповідач зазначив, що позивач ОСОБА_3, переїхала до м. Києва 24.06.2014 року. Але із заявою про взяття облік внутрішньо переміщеної особи звернулась 23.11.2016 року . Щодо продовження виплати допомоги при народженні другої дитини вона звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської: в місті Києві державної адміністрації 30.11.2016 року.

Відповідач в своїх письмових запереченнях зазначив що подані гр. ОСОБА_3 документи щодо продовження виплати допомоги при народженні другої дитини відповідачем відмовлено у призначені, оскільки заявниця звернулася за призначенням допомоги при народженні дитини після спливу дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги.

У судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з'явилась просила справу розглядати за її відсутності, у письмовій заяві підтримала позовні вимоги з посиланням на викладені в позові обґрунтування.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судове зсідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, підтримав свої письмові заперечення з посиланням на викладені в них обґрунтування.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_3 у лютому 2014 року оформила в Управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської міської адміністрації Донецької області за зареєстрованим місцем проживання в м. Кіровське Донецької області, допомогу при народженні другої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ас.34). Заява про призначення соціальної допомоги була подана до Управління праці та соціального захисту населення (далі УПСЗН) Кіровської міської адміністрації Донецької області за зареєстрованим місцем проживання в м. Кіровське Донецької області, (ас.26).

Рішенням УПСЗН Кіровської міської адміністрації Донецької області від 19 лютого 2014 року (ас.16) призначено допомогу при народженні дитини з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року у сумі 10320 грн., та на період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року по 1075 грн.

Позивач зазначила, що вона отримала на підставі Рішення УПСЗН Кіровської міської адміністрації Донецької області від 19 лютого 2014 року призначено допомогу при народженні дитини, а саме 07.03.2014 року одноразову допомогу та щомісячні виплати за три місяці з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року. а всього у сумі 13545 грн. Останню щомісячну виплату допомоги при народженні дитини вона отримала 09.07.2014 року. Решта підлягала виплаті протягом наступних місяців по 31.12.2017року рівними частинами в розмірі 1 075 грн. щомісяця.

У зв'язку з бойовими діями на території Донецької області позивачка була вимушена разом із сім'єю виїхати із зони проведення антитерористичної операції у м. Київ.

З листопада 2016 року вона та члени її родини: чоловік ОСОБА_6, донька ОСОБА_7 та син - ОСОБА_5 перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи.

Позивач звернулась 30.11.2016 року. до Управління праці та соціального захисту населення (далі УПСЗН) Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації за відновленням їй виплати допомоги при народженні другої дитини, як внутрішньо переміщеній особі. Їй було надано для заповнення бланк заяви про призначення соціальної допомоги, в кінці якого вона зазначила про те, що первинно допомога при народженні дитини їй була призначена в м. Кіровське Донецької області.

16.01.2017р. позивачка отримала лист УПСЗН Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.12.2016р. № 10/35-9743 із зазначенням про те, що їй відмовлено «в прийнятті документів призначенні соціальної допомоги».

На її другу заяву до відповідача про продовження виплати допомоги при народженні дитини з 30.11.2016р. по 31.12.2017р. в розмірі 1 075 грн. щомісячно, та виплату не отриманої допомоги при народженні другої дитини з 01.08.2014р. до 30.11.2016р. в загальній сумі 29 025 грн. (1 075 грн. х 27 місяців) листом від 25.01.2017р. № 10/35-610, про відмову в подовженні виплат допомоги при народженні дитини з посиланням на сплив 12 місячного строку звернення за подовженням виплат, встановленого п 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001р. (далі - Порядок призначення допомоги).

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання відновлення виплати допомоги при народженні дитини, позивач посилається на те, що у зв'язку з бойовими діями на території Донецької області вона була вимушена разом із сім'єю виїхати із зони проведення антитерористичної операції до м. Києва. З листопада 2016 року вона та члени її родини: чоловік ОСОБА_6, донька ОСОБА_7 та син - ОСОБА_5 перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи.

Механізм призначення/відновлення внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р. (далі - Порядок відновлення виплат ВПО). Згідно п 5 цього Порядку, для відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщена особа подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування. При цьому, будь-яких обмежень щодо строку подання заяв про відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам цим Порядком не встановлено. Відповідачем не було дотримано положень передбачених п.6 зазначеного Порядку стосовно виконання дій для відновлення соціальних виплат у строки вказані у документі.

З'ясовуючи дійсні обставини справи суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. при застосуванні

Статтями 3,5, 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено право одного із батьків дитини на отримання допомоги при народженні дитини.

Відмовляючи позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751) у зв'язку з тим, що звернення за поновленням допомоги надійшло пізніше, ніж через дванадцять календарних місяців після припинення виплати допомоги, відповідач залишив без уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України 'Про державну допомогу сім'ям з дітьми" громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ст. 10, частинами 7, 9 ст. 11 цього ж Закону передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Що стосується посилання на п.13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року, згідно із яким виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, вказаною нормою передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги

Разом з цим, вказані обмеження стосуються вичерпних підстав, з яких відбулось припинення виплати, про що вірно вказано судами

Крім того, п. 13 Порядку № 1751 передбачено, що виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Отже, зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № З-рп/2016 визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абз. 7 ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється «у разі виникнення інших обставин».

При цьому Конституційний суд України зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини. Законодавче врегулювання підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, передбачене в абз. 7 ч. 9 ст. 11 Закону, свідчить про недотримання принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, гарантованого ч. 1 ст. 8 Основного Закону України.

Отже, припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав, передбачених цими нормами. Підставою для припинення виплати фактично стало те, що орган, де позивач отримувала допомогу, розташований Донецькій області. Тому, на позивача не розповсюджується строк подання заяви про поновлення виплати допомоги, передбачений п. 13 Порядку № 1751.

Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, визначає у статті 26, що Держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з національним законодавством. Відповідно до ст.З цієї Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтями 3,5, 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено право одного із батьків дитини на отримання допомоги при народженні дитини.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За таких обставин, викладені відповідачем обґрунтування відмови у відновленні виплати ОСОБА_3 допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року за період з 01.08.2014 року по 31.12.2017 року.

Враховуючи вищевикладене на підставі: та керуючись ст. ст. 2,9, 11,71, 86, 104, 106, 160,161,162,163 КАС

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позові ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_3 в відновленні допомоги при народженні другої дитини неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вчинити дії, передбачені Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р., щодо відновлення виплати ОСОБА_3 допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01.08.2014 року по 31.12.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: О.Ф. Малинников.