Справа № 804/3234/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокусправа № 804/3234/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю

судді: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року

у справі № 804/3234/17

за позовом ОСОБА_1

до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області, у якому з урахуванням уточнень (а.с.18) просив:

- зобовязати Нікопольське обєднане управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області здійснити донарахування недоотриманої позивачем заробітної плати за період з 08.12.2015 по 30.04.2016 у відповідності до ст. 33 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», саме: донарахувати у розмірі 50 відсотків посадового окладу завідувача юридичного сектору УПФУ в м. Орджонікідзе за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника з урахуванням затверджених тарифних сіток оплати праці, які були чинним за відповідний період з 08.12.2015 по 30.04.2016;

- зобовязати відповідача здійснити донарахування недоотриманої позивачем заробітної плати за період з 01.05.2016 по 23.09.2016 у відповідності до ст.50, 52 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», а саме: донарахувати у розмірі 50 відсотків посадового окладу завідувача юридичного сектору УПФУ в м. Орджонікідзе за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу з урахуванням затверджених тарифних сіток оплати праці, які були чинними за відповідний період з 01.05.2016 по 23.09.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 08.12.2015 по 23.09.2016 позивач перебував на посаді головного спеціаліста з організаційно-інформаційної роботи УПФУ в м. Орджонікідзе та фактично одночасно виконував обовязки за вакантною посадою завідувача юридичного сектору управління, проте жодних надбавок та виплат, повязаних з вивільненням робочого місця завідуючого юридичного сектору управління, істотних змін у виконуваній роботі та збільшення навантаження, як на одного працівника юридичного сектору, позивач не отримував, що суперечить абз. 6 та 9 ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та ст.50, 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

При цьому за приписами вказаних Законів скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що підставою для виплати за додаткове навантаження є факт наявності суміщення професій, виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника або виконання обовязків за вакантною посадою, кожний з наведених фактів має бути документально підтверджений із зазначенням конкретного додаткового навантаження, що покладається на працівника та обсягів такого навантаження, оскільки відповідно до норм чинного законодавства в залежності від обсягів додаткового навантаження безпосередній керівник готує подання на імя начальника з проханням встановлення надбавки. Проте даного факту матеріалами справи не підтверджено, позивачем не доведено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не в повному обсязі досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доводам позивача, що призвело до не вірного вирішення спору по суті.

Позивач наполягає, що у вказаний ним період виконував всю без виключення роботу завідувача юридичного сектору, адже за посадовою інструкцією позивач заміщував та виконував роботу завідувача юридичного сектору, стосовно чого також суду були надані письмові пояснення колишніх співробітників позивача, які підтверджують факт позивачем останнім додаткової роботи, в той час як суд першої інстанції проігнорував клопотання позивача щодо витребування у відповідача окремих документів (проектів договорів управління, наказів на преміювання, наказів щодо надбавки, наказів на інвентаризаційну комісію, наказів на комісію щодо списання матеріальних цінностей управління, наказів управління з особового складу та наказів про відпустки) з метою доведення, що ОСОБА_1 повністю виконував роботу не лише за своєю посадовою інструкцією, але виконував роботу відсутнього завідувача юридичного сектору управління.

Також позивач зазначає, що управління ПФУ в м.Орджонікідзе допустило бездіяльність щодо додаткового закріплення іншим внутрішнім документом управління (у відповідності до Закону України «Про державну службу») виконання обов'язків завідувача юридичного сектору управління та визначення, хто буде нести додаткове навантаження за вакантною посадою завідувача юридичного сектору управління, і у разі винесення такого наказу, наказ би був правомочним, винесений у відповідності Конституції та Закону України «Про державну службу». Разом з тим, головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного сектору УПФУ в м.Орджонікідзе безпосередньо підпорядкований завідувачу юридичного сектору та начальнику управління ПФУ в м.Орджонікідзе, тобто у разі відсутності завідувача юридичного сектору, головний спеціаліст на пряму підпорядкований та підзвітний начальнику управління, з чого випливає, що подання на ім'я начальника управління у відповідності до ч.ч.3, 4 ст.52 Закону України «Про державну службу» в разі збільшення додаткового навантаження готує безпосередньо сам працівник та в подальшому розглядається начальником управління.

Також позивач зауважує, що у посадовій інструкції не встановлено і не повинно бути встановлено, які саме виплати повинен отримувати працівник за додаткові навантаження, оскільки це право та оплата заробітної плати державному службовцю прямо передбачена найголовнішим нормативно-правовим актом України - Конституцією України (ст.43), а також нормами Закону України «Про державну службу» в старій та новій редакції.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 12.12.2017, не зявився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. До початку судового засідання від відповідача надійшло письмове клопотання про неможливість явки повноваженого представника та продовження строку, встановленого судом для надання витребуваних судом доказів.

Апеляційний суд, керуючись ч.4 ст.196 КАС України, вважає, що означене клопотання не підлягає задоволенню, вважає за можливе розглянути справу за наявними в цій справі доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 15.05.2014 наказом начальника управління ПФУ в м.Орджонікідзе (правонаступником якого є Нікопольське обєднане управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області) № 39-ос ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста з організаційно-інформаційної роботи управління ПФУ в м.Орджонікідзе (а. с.8).

28.07.2014 наказом № 04-ос за результатами стажування ОСОБА_1 переведений на постійну посаду спеціаліста І категорії - юрисконсульта юридичного сектору (а. с.7).

02.02.2015 наказом начальника управління ПФУ в м.Орджонікідзе від 30.01.2015 № 04-ос за результатами стажування ОСОБА_1 переведений на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного сектору (а. с.7, 114).

23.09.2016 позивач звільнений з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного сектору за власним бажанням (наказ від 09.09.2016 № 32-ОС а.с.7, 9).

Як зазначає позивач, що не спростовується відповідачем та наявними в матеріалах справи доказами, юридичний сектор, в якому працював позивач, складався з двох штатних одиниць: завідувача юридичним сектором, спеціаліста-юрисконсульта юридичного сектору.

З 08.12.2015 завідувача юридичного сектору управління ОСОБА_2 переведено на іншу посаду (першого заступника начальника управління ПФУ в м. Орджонікідзе), у звязку з чим надалі вказана посада завідувача юридичним сектором управління залишилась вакантною, тому з цього часу позивач, як ним зазначено, фактично виконував не тільки свої обовязки, а і обовязки завідувача юридичним сектором, проте жодні надбавки та виплати, повязані з вивільненням робочого місця та збільшення навантаження на одного працівника (позивача), не нараховувались та не виплачувались.

Згідно з наявним у справі письмовим поясненням гр. ОСОБА_3, яка працювала в управлінні ПФУ в м.Орджонікідзе у період 2015-2016 років на посаді головного бухгалтера, та гр. ОСОБА_4, яка також працювала в управлінні ПФУ в м.Орджонікідзе у період 2015-2016 р.р. на посаді головного спеціаліста по роботі з персоналом:

- починаючи з другої половини 2013 року в управлінні ПФУ в м.Орджонікідзе працював один юрист Шиман Олександр Борисович; у 2014 році в управлінні ПФУ в м.Орджонікідзе створено юридичний сектор; при створенні юридичного сектору ОСОБА_2 було переведено на посаду завідувача юридичним сектором управлінні ПФУ в м.Орджонікідзе і працевлаштовано ще одного юриста - Волошина В. М., якого у січні 2015 року переведено на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта управління;

- у грудні 2015 року ОСОБА_2 переведено з посади завідувача юридичним сектором управління на посаду першого заступника управління ПФУ в м.Орджонікідзе, і у зв'язку з тим, що у юридичному секторі управління залишився один державний службовець - головний спеціаліст-юрисконсульт, який мав юридичну освіту та відповідні навички у юриспруденції, договорів, накази (на преміювання, щодо надбавки, на інвентаризаційну комісію, на комісію щодо списання матеріальних цінностей управління, по особовому складу, про відпустки) подавались на візування ОСОБА_1 аж до моменту звільнення (а. с.100, 102).

Також наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що з 10.01.2017 почали проводитись заходи щодо реорганізації управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе шляхом приєднання до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відповідно до Постанови кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988, наказу Правління ПФУ від 03.01.2017 № 01, наказу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.01.2017 № 02, на наказу управління від 10.01.2017 № 03 (а. с.146), з передачею всіх документів (у. т. ч. особових справ) правонаступнику (а. с.125-136, 143, 147-10), з огляду на що судом першої інстанції ухвалою від 12.04.2017 допущено заміну відповідача правонаступником (а. с.39, 40).

31.01.2017 ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе ОСОБА_5 з вимогою щодо виплати недоотриманої заробітної плати за період з 08.12.2015 по 30.04.2016 у відповідності до ст.33 Закону України від 16.12.93 №3723-ХІІ «Про державну службу» та за період з 01.05.2016 по 23.09.2016 у відповідності до ст.ст.50, 52 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» (а. с.11).

Листом голови ліквідаційної комісії від 08.02.2017 № В-6, з посиланням на ст.33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 № 3723-ХІІ та ст.52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ ОСОБА_1 надана відповідь про недоцільність виплати головному спеціалісту-юрисконсульту доплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою завідувача юридичного сектору через те, що ОСОБА_1 не виконувались понаднормові навантаження (а. с.12).

Такий висновок зроблений виходячи з Положення про юридичний сектор управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, затвердженого наказом управління № 85 від 07.08.2015 та Посадової інструкції головного спеціаліста-юрисконсульта управління ПФУ в м.Орджонікідзе.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 № 108/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначає структуру заробітної плати, згідно з частинами 1 і 2 якої:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Стаття 105 КЗпП України передбачає здійснення оплати праці при суміщенні професій (посад) і виконанні обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Відповідно до частини 1 вказаної статті (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

У таких випадках проводиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника, розмір якої встановлюється на умовах, передбачених у колективному договорі (ч. 2 ст. 105 КЗпП України).

Виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника, порядок його оформлення регламентується також п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 № 1145.

Зазначений нормативний акт продовжує діяти на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.91 № 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР», якою встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, не врегульованих законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

На цій підставі постанова про порядок суміщення професій (посад) продовжує діяти в частині тих пунктів, які містять загальні норми і принципи цієї форми роботи працівників: визначення суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування і збільшення обсягу робіт, виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника, а також перелік керівних працівників підприємств, яким зазначені доплати не можуть провадитись.

Відповідно до наведених нормативних актів виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника має місце, коли особа разом із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, виконує обовязки іншого, тимчасово відсутнього, працівника. ОСОБА_6 виконувати додаткові обовязки іншого працівника особа повинна упродовж робочого дня (зміни), з урахуванням нормальної тривалості робочого часу.

Конкретний розмір доплат визначає керівник установи в наказі (розпорядженні) про покладання на працівника додаткових функцій з виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника.

На час виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника керівник установи може в межах затвердженого фонду оплати праці компенсувати іншому працівнику додаткове навантаження шляхом встановлення йому надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи в підвищеному розмірі, а також шляхом збільшення розмірів його преміювання.

Доплати за суміщення професій (посад) не встановлюються, зокрема, в тих випадках, коли така робота обумовлена трудовим договором (входить в коло обовязків працівника),

Також, якщо посадовою інструкцією передбачене виконання обовязків іншого працівника на час його відсутності, то такі обовязки належать до його трудової функції і виконуються без видання окремого наказу та без доплати.

В інших випадках виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника допускається тільки за згодою працівника та за умови видання відповідного наказу.

Стосовно такої категорії працівників як державні службовці відповідно до ч.ч.6, 9 ст.33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 № 3723-ХІІ (в редакції у спірний період з 08.12.2015 по 30.04.2016) державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

З 01.05.2016 набрав чинності ОСОБА_6 України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, згідно з п.5 ч.2 ст.50 якого заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з виплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

ОСОБА_6 № 889-VIII виплату за виконання державним службовцем обовязків за вакантною посадою повязує з наявністю у останнього додаткового навантаження у звязку з таким виконанням.

При цьому у ч.4 ст.52 Закону № 889-VIII встановлено, що виплата за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обовязків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

Таким чином, законодавцем визначений певний порядок отримання державним службовцем виплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою, згідно якому зазначені виплати встановлюються державним службовцям керівником державної служби за поданням їх безпосередніх керівників.

Відповідно до Посадової інструкції головного спеціаліста-юрисконсульта управління ПФУ в м.Орджонікідзе, затвердженої в. о. начальника управління 01.07.2015 (а. с.163-165), головний спеціаліст підпорядковується завідувачу юридичним сектором управління та безпосередньо начальнику управління (п.1.5 Посадової інструкції).

В порядку, визначеному завідувачем юридичного сектору управління або начальником управління, головний спеціаліст-юрисконсульт зобовязаний заміщувати інших працівників сектору та управління в разі їх відсутності (пп.2.27 п.2.2 Посадової інструкції).

Отже, в даному випадку за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою керівника структурного підрозділу (начальника сектор) виплати можуть здійснюватись виключно за рішенням керівника відповідного органу державної служби.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідне рішення керівником управління ПФУ в м.Орджонікідзе не приймалось. Жодних доказів звернення позивача до керівника управління ПФУ в м.Орджонікідзе в установленому порядку з поданням (іншим письмовим документом) про встановлення йому виплати у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою, в період виконання ним таких обовязків, позивачем не подано, в справі такі докази відсутні.

Також апеляційний суд з приводу доводів позивача про наявність у нього у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою додаткового навантаження вважає за необхідне зазначити, що з огляду на наведені ним факти та зазначені вище письмові пояснення осіб, які працювали разом з позивачем в управлінні ПФУ в м.Орджонікідзе, вбачається, що протягом визначеного позивачем періоду він фактично виконував роботу, обумовлену трудовим договором, з виконанням обовязків, передбачених його Посадовою інструкцією.

Так, відповідно до п.2.1 Посадової інструкції головний спеціаліст-юрисконсульт, зокрема,:

Бере участь у розробці документів правового характеру;

Перевіряє на відповідність законодавству проекти наказів, господарських договорів (угод), рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, інших нормативних актів та розпорядчих документів, що подаються на затвердження керівництву управління;

Надає методичну допомогу з правових питань працівникам управління;

Проводить роботу з правової пропаганди і розяснення чинного законодавства, ознайомлення посадових осіб управління з нормативними актами;

Розглядає на доручення керівництва звернення державних органів, підприємств, установ, організацій, громадських обєднань і окремих громадян з питань, віднесених до компетенції управління;

Веде адміністративну роботу в управлінні;

Веде позовну роботу, представляє (захищає) інтереси Пенсійного фонду в судах та інших органах під час розгляду правових питань і спорів, що стосуються (зачіпають) інтересів Пенсійного фонду;

Аналізує наслідки розгляду претензій, позовів і судових справ, вносить пропозиції щродо удосконалення правового забезпечення цієї діяльності;

Забезпечує додержання вимог трудового, пенсійного законодавства в управлінні:

Проводить узагальнення та аналіз результатів правової роботи управління за всіма її напрямами, стану та повноти реалізації наданих управлінню прав та повноважень, підготовка пропозицій щодо її удосконалення;

Аналізує судову практику за участю органів Пенсійного фонду України;

Готує місячні, квартальні та річні звіти за встановленими формами та подає їх до юридичного управління головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області в установлені строки;

Веде договірну роботу: приймати участь у підготовці, укладенні та контролі за виконанням господарських договорів з іншими підприємствами, установами та організаціями, що укладаються управлінням; перевіряє під час підготовки та укладення договорів додержання вимог законодавства про закупівлю товарів, робіт, послуг за державні кошти.

Отже, з огляду на визначені Посадовою інструкцією обовязки, покладені на головного спеціаліста-юрисконсульта управління ПФУ в м.Орджонікідзе, фактично виконувана позивачем робота, визначена ним як виконання обовязків завідуючого юридичним сектором управління, входить в коло його обовязків.

Докази щодо виконання позивачем інших обовязків як обовязків завідуючого юридичним сектором управління або наявності додаткового навантаження, позивачем не наведені.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для отримання позивачем виплат відповідно до ст. 33 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», ст.50, 52 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», отже, відповідно, є відсутнім факт недоотримання позивачем заробітної плати за вказаний ним загальний період з 08.12.2015 по 23.09.2016.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є вірним.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Стосовно поданого позивачем в судовому засіданні 12.12.2017 клопотання про компенсацію витрат, повязаних з прибуттям до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами ст.91 КАС України «Витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду» витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведених правових норм, а також приймаючи до уваги прийняте рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення означеного клопотання позивача.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі № 804/3234/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко