Справа № 310/5923/17(2-а/310/171/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2017 року справа № 310/5923/17(2-а/310/171/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (суддя Дністрян О.М.) від 24.10.2017 р. в справі № 310/5923/17 за позовом ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - УПФУ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (далі - УПСЗН), про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії з 01.03.2017 р.; зобов'язання поновити нарахування та виплату з 01.03.2017 р., сплативши заборгованість.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2017 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення невиплати пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2017 р. по 01.09.2017 р.; зобов'язано Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2017 р. по 01.09.2017 р.; в задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично повторює доводи заперечень відповідача.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є громадянкою України, пенсіонером за віком, є внутрішньо переміщеною особою, яка переїхала з Донецької області, в теперішній час проживає у м. Бердянську Запорізької області, з 01.09.2015 р. взята на облік УПСЗН як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_1 (довідка № від 11.09.2015 р.).

З 01.10.2015 р. позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в Бердянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 11.09.2015 р.

22.02.2017 р. УПСЗН надіслало на адресу Бердянського об'єднаного управління ПФУ інформацію про те, що ними прийнято рішення № 154 від 21.02.2017 р. про скасування довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, в тому числі довідки ОСОБА_2, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внаслідок отриманої інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.12.2016 р. № 0.64-28225/0/15-16.

З відповіді УПФУ № 149/Ф-4 від 07.08.2017 р. вбачається, що рішенням начальника УПСЗН № 154 від 22.02.2017 р. довідка ОСОБА_2 № від 11.09.2015 р. скасована, тому з 01.03.2017 р. виплата її пенсії припинена.

Рішенням комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 44 від 28.04.2017 р. ОСОБА_2 призначена пенсія згідно з п.18 постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р.

12.04.2017 р. позивачу УПСЗН видана нова довідка від 12 квітня 2017 року № про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу.

З довідки УПФУ від 26.09.2017 р. вбачається, що пенсія позивачу призначена і нарахована до 01 березня 2017 року, поновлена з 01 вересня 2017 року, а за період з 01 березня 2017 року до 01 вересня 2017 року виплата їй пенсії не призначалася і не нараховувалася.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, визначених ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для припинення виплати йому пенсії.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є громадянкою України, пенсіонером та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України за фактичним місцем проживання у АДРЕСА_2, що підтверджувалось довідкою № від 11.09.2015 р.

За заявою позивача з 01.10.2015 р. вона перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 154 від 21.02.2017 р. скасовано довідку № від 11.09.2015 р., що видана позивачу як внутрішньо переміщеній особі, у зв'язку з чим позивачу відмовлено у наданні соціальних та пенсійних виплат через наявність відомостей, що містяться Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, про зняття позивача з обліку як внутрішньо переміщену особу через встановлення виїзду позивача на тимчасово окуповану територію 17.03.2016 р.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 44 від 28.04.2017 р. відновлено ОСОБА_2 соціальних виплат, у зв'язку з чим позивач знову взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 12.04.2017 р. № .

Позивач поновлено виплату пенсії з 01.09.2017 р., за період з 01.03.2017 р. по 31.08.2017 р. виплата їй пенсії не призначалася і не нараховувалася.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

В спірному випадку жодна з підстав припинення виплати пенсії, встановлена ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, відповідачем не застосована та не доведена, а така підстава як відсутність за місцем фактичного проживання, як про це зазначає відповідач, не передбачена приписами статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття органом Пенсійного фонду відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення органом Пенсійного фонду щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу (01.03.2016 р.) були відсутні, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення йому пенсії.

Судова колегія вважає необґрунтованим застосування відповідачем до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 р. № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Так, згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Вище судом апеляційної інстанції зроблений висновок про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України, а не на підставі підзаконних нормативно-правових актів, яким є зазначений Порядок.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку та конституційних гарантій держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2017 р. в справі № 310/5923/17 залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2017 р. в справі № 310/5923/17 за позовом ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 18.12.2017 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко