Справа № 802/2149/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2017 р. Справа № 802/2149/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України

про: визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 01 листопада 2017 року між ним, адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги, предмет якого є надання послуг з представництва інтересів останнього у суді першої інстанції за позовом до Азово-Чорноморського регіонального управлін ня Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень з утримання із грошової суми вихідної допомоги при звільненні із військової служби податку на прибуток з дохо дів фізичних осіб, військового збору та стягнення зазначених коштів. Так, на виконання договору про надання правової допомоги керуючись положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ОСОБА_1 звернувся до Азово-Чорноморського регіо нального управління Державної прикордонної служби України із адвокатським запитом вих. № 370 від 01 листопада 2017 року із проханням надати відповідну інформацію з приводу чи був утриманий із суми нарахованої його довірителеві вищенаведеної грошової допомоги податок на прибуток з доходів фізичних осіб у розмірі 18 %, військовій збір у розмірі 1,5% та чи був врахований під час обрахунку грошової допомоги при звільненні повний розмір грошового забезпечення останнього. Однак, листом Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України № 11/Б-65 від 10 листопада 2017 року повідомило, що запит задоволенню не підлягає. Інформація, яка зазначена у запиті стосується третіх осіб та може бути надана лише при умові дотримання вимог чинного законодавства України, а саме: ч.1 ст. 10 та ч. 1 ст. 14 Закону України "Про захист персо нальних даних" та п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Відтак, на думку позивача відмова суб'єкта владних повноважень, викладена у відповіді № 11/Б-65 від 10 листопада 2017 року є протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства України, що регулює дані суспільні відносини.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Зокрема, зазначив, що в адвокатському запиті позивачем запитувалася інформація, яка є інформацією з обмеженим доступом та позивач не мав повноважень на отримання запитуваної інформації. На думку представника відповідача начальник Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України вирішуючи питання про не надання інформації, яка запитувалась позивачем, а саме про утримання із суми нарахованої майору ОСОБА_3, грошової допомоги при звільненні, податку на прибуток з доходів фізичних осіб у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5% та чи врахований під час обрахунку даної грошової допомоги повний розмір грошового забезпечення останнього, а також надання позивачу розгорнутого розрахунку нарахування майору ОСОБА_3 вказаної грошової допомоги при звільненні у формі довідки, правильно застосував чинне законодавство з урахуванням вимог Законів України "Про захист персональних даних", "Про доступ до публічної інформації" та "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і прав позивача, при цьому порушено не було, а тому немає підстав у задоволенні позову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання до вчинення певних дій.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши надані докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01 листопада 2017 року між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання послуг з представництва інтересів клієнта у Миколаївському окружному адміністративному суді за адміністративним позовом до Азово-Чорноморського регіонального управлін ня Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень з утримання із грошової суми вихідної допомоги при звільненні із військової служби податку на прибуток з дохо дів фізичних осіб, військового збору та стягнення зазначених коштів.

Так, на виконання договору про надання правової допомоги керуючись положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ОСОБА_1 звернувся до Азово-Чорноморського регіо нального управління Державної прикордонної служби України із адвокатським запитом вих. № 370 від 01 листопада 2017 року із проханням надати відповідну інформацію з приводу чи був утриманий із суми нарахованої його довірителеві вищенаведеної грошової допомоги податок на прибуток з доходів фізичних осіб у розмірі 18 %, військовій збір у розмірі 1,5% та чи був врахований під час обрахунку грошової допомоги при звільненні повний розмір грошового забезпечення останнього.

Крім того, ОСОБА_1 у зазначеному запиті було висловлене прохання щодо надання у формі довідки відповідного зразка розгорнутого розрахунку нарахування майору ОСОБА_3 вищенаведеної грошової допомоги при звільненні.

Листом № 11/Б-65 від 10 листопада 2017 року Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України повідомило, що запит задоволенню не підлягає. Інформація, яка зазначена у запиті стосується третіх осіб та може бути надана лише при умові дотримання вимог чинного законодавства України, а саме: ч.1 ст. 10 та ч. 1 ст. 14 Закону України "Про захист персо нальних даних" та п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Даючи правову оцінку заявленим позовним вимогам суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), Законом України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ та іншими законами.

Підпунктами 1, 2 пункту 1 статті 1 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ст. 2 Закону № 5076-VI адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 20 Закону №5076-VI визначені професійні права адвоката, згідно яких під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Абзацом 1 ч. 2 вказаної статті передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У судовому засіданні позивачем зазначено, що він звернувся до Азово-Чорноморського регіо нального управління Державної прикордонної служби України із адвокатським запитом вих. № 370 від 01 листопада 2017 року із проханням надати відповідну інформацію з приводу чи був утриманий із суми нарахованої його довірителеві вищенаведеної грошової допомоги податок на прибуток з доходів фізичних осіб у розмірі 18 %, військовій збір у розмірі 1,5% та чи був врахований під час обрахунку грошової допомоги при звільненні повний розмір грошового забезпечення останнього. Крім того, ОСОБА_1 у зазначеному запиті було висловлене прохання щодо надання у формі довідки відповідного зразка розгорнутого розрахунку нарахування майору ОСОБА_3 вищенаведеної грошової допомоги при звільненні. Однак, відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації.

Разом з тим, представник відповідача зазначив, що інформація, яка запитувалась позивачем є інформацією з обмеженим доступом та позивач не мав повноважень на отримання запитуваної інформації.

Суд, погоджується з твердженнями представника відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації", конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до розяснень Конституційного суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 до персональних даних відноситься наступна інформація: національність; освіта; сімейне становище; релігійні переконання; стан здоровя; матеріальне становище; місце проживання; адреса; дата і місце народження; місце проживання та місце перебування; відомості про особисті майнові та немайнові відношення особи з іншими особами; відомості про події та явища, які відбувалися у побутовій, інтимній, товариській, професійній, діловій та інших сферах життя особи.

Разом з тим, відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав громадян.

Статтею 11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Положеннями ст. 21 цього Закону конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку, відповідно до передбачених нею умов.

Відповідно до п. 2 ст. 14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних передбачає поширення відомостей про фізичну особу з баз даних за згодою субєкта персональних даних, а згідно з п. 3 ст. 14 зазначеного Закону виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

Відтак, суд дійшов висновку, що інформацію, з метою отримання якої позивачем направлявся адвокатський запит № 370 від 01 листопада 2017 року віднесено до конфіденційної інформації, тобто інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 20 цього Закону № 5076-VI адвокат має право на звернення до органів державної влади з адвокатськими запитами щодо отримання інформації і копій документів, необхідних для надання правової допомоги клієнту.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, при цьому адвокат зобовязаний діяти в межах повноважень, наданих клієнтом.

У судовому засіданні, судом оглянуто договір про надання правової допомоги, який укладений між ОСОБА_3 (Клієнт) та ОСОБА_1 (Адвокат) 01 листопада 2017 року.

Пунктом 3.1 зазначеного договору визначено, що Клієнт для виконання доручення наділяє адвоката наступними повноваженнями:

- підписувати та подавати до суду першої інстанції адміністративний позов;

- знайомитися з матеріалами справи;

- брати участь у судовому розгляді у Миколаївському окружному адміністративному суді;

- подавати докази, заявляти клопотання.

Пунктом 3.2. зазначеного договору визначено, що Адвокат зобов'язаний добросовісно виконувати прийняте за цим договором доручення, своєчасно повідомляти Клієнта про здійснення найважливіших процесуальних дій, дотримуватися процесуальних строків, узгоджувати всі значимі процесуальні дії із Клієнтом, дотримуватися встановлених у договорі умов, а також вимог законодавства.

Відтак, дослідивши зазначений договір, суд дійшов висновку, що адвокат ОСОБА_1 не був наділений повноваженнями, не була надана згода його клієнта на отримання інформації про утримання із суми нарахованої майору ОСОБА_3 грошової допомоги при звільненні, податку на прибуток з доходів фізичних осіб у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5% та чи врахований під час обрахунку даної грошової допомоги повний розмір грошового забезпечення останнього, а також надання позивачу розгорнутого розрахунку нарахування майору ОСОБА_3 вказаної грошової допомоги при звільненні у формі довідки - є інформацією про фізичну особу, а тому - інформацією з обмеженим доступом, а саме конфіденційною.

Окрім того, у судовому засіданні представником відповідача зазначено, що інформацію, яка запитувалась адвокатом ОСОБА_1 надано громадянину ОСОБА_3 на його звернення від 16 листопада 2017 року.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 70 КАС України, які б доводили про протиправність відмови у наданні інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 № 370 від 01 листопада 2017 року.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна