Справа № 826/7156/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.,
судді: Костенко Д.А., Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Справа № 826/7156/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у державній фіскальній службі України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Державна фіскальна служба України про визнання незаконним та скасування рішення І зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у державній фіскальній службі України (далі - відповідач-1), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Державна фіскальна служба України про:

- визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 28.04.2017 р. про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій;

- зобов'язання відповідача повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення відповідача від 28.04.2017 р. про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій та зобов'язано відповідача повторно розглянути надані позивачем документи.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було враховано законодавчу невизначеність питання щодо отримання статусу учасника бойових дій слідчими податкової поліції, безпідставно зобов'язано Комісію повторно розглянути питання щодо надання позивачу відповідного статусу, а також на те, що позивач не був відряджений до Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО ДФС. З цих та інших підстав, апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач посилається на підстави, аналогічні викладеним в його позовній заяві, наголошуючи на тому, що його відрядження до зони АТО та проходження ним служби саме у складі управління оперативного забезпечення окремих територій зон проведення АТО ГУ ДФС у Донецькій області підтверджується доказами, що надавалися суду першої інстанції та містяться в матеріалах справи, та наполягаючи на тому, що відповідачем безпідставно не визнається його право на отримання статусу учасника бойових дій.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ст. 310 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач працював у ГУ ДФС в м. Києві на посаді заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в м. Києві.

Наказом ДФС України «Про продовження відрядження працівників податкової міліції» від 07.09.2016 р. № 311-о позивача було відроджено до ГУ ДФС у Донецькій області та ГУ ДФС у Луганській області на період з 08.09.2016 р. до особливого розпорядження.

Згідно з витягом з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про залучення до проведення антитерористичної операції» від 26.10.2016 р. № 054, відповідно до ст.ст. 4,5,7,12,12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» позивача залучено до проведення АТО в Донецькій та Луганській областях та відряджено з 08.09.2016 р. в район проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській областях ДФС України.

Відповідно до витягу з наказу Першого заступника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) від 09.11.2016 р. № 314 дск полковник податкової міліції ОСОБА_1, заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС України є таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучалися та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових завдань в період з 08.09.2016 р.

У витягу з наказу Першого заступника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) № 32дск зазначено, що позивач є таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучалися та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської забезпеченні її проведення з 21.11.2016 р.

Безпосередня участь позивача в період з 11.09.2016 р. по 21.11.2016 р. включно в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей також підтверджується довідкою від 30.03.2017 р., виданою начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) ДФС України полковником податкової мілі ції Власовим О.С., яка є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

На підставі розпорядження Київського міського голови Кличка В.В. позивача нагороджено медаллю «Честь. Слава. Держава» за мужність, патріотизм, високу громадянську позицію, героїзм, бойові заслуги в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

30.01.2017 р. позивача було нагороджено відзнакою ВГО «Спілка ветеранів та працівників силових структур України «Звитяга» «За захист економічних інтересів України в зоні проведення АТО».

04.04.2017 р. позивач звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - Комісія) з приводу надання йому статусу учасника бойових дій та подав відповідні передбачені законодавством документи, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій та підтверджують його безпосередню участь в АТО.

25.04.2017 р. відбулося засідання Комісії з розгляду документів усіх працівників ДФС, які надійшли на вказану дату, поспіль, без прийняття рішення по кожному окремому працівнику, з огляду на те, що підстава для відмови спільна.

Хід та результати зазначеного засідання Комісії відображені в протоколі № 5, за змістом якого підставою для відмови в наданні статусу учасника бойових дій працівникам слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС слугувало те, що надання такого статусу іншим працівникам ДФС окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення АТО без внесення змін до чинного законодавства не вбачається можливим.

Листом від 28.04.2017 р. № 5909/5/99-99-04-04-01-14 «Про надання інформації» відповідач повідомив позивача про те, що Комісією прийнято рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (у т.ч. колишніх) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до ГУ ДФС у Донецькій та/або Луганській областях, у зв'язку з чим йому повертаються подані документи та його заява.

Позивач, вважаючи незаконним рішення Комісії від 28.04.2017 р. про відмову в наданні йому статусу учасника бойових дій, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Комісії не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним адміністративним процесуальним законодавством, а тому порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій належить до дискреційних повноважень Комісії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок № 413), Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України», затвердженим наказом Мінфіну 14.11.2016 р. № 957 (далі - Наказ № 957).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 4, 5 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що учасниками бойових дій визнаються, військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вказаних вимог Закону, постановою Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Згідно з п.п. 2, 4 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

При цьому, порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у ДФС встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 р. № 957.

Відповідно до пп. 7 Положення № 957 Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі: відсутності документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Отже, законодавством визначено чіткий та послідовний порядок вирішення ДФС, зокрема Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - Комісія), питання про надання особі статусу учасника бойових дій у зв'язку з участю в АТО та регламентовано виключний перелік підстав для відмови в наданні зазначеного статусу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 11.09.2016 р. по 26.11.2016 р. позивач брав участь в АТО в Донецькій та Луганській областях та був відряджений в район її проведення - до підрозділу оперативної групи ДФС України оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій і Луганській областях, а тому він належить до категорії осіб, які мають право на отримання статусу учасника бойових дій у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-XII.

Тож, рішення Комісії від 28.04.2017 р. про відмову в наданні позивачу вказаного статусу у зв'язку з тим, що надання статусу учасника бойових дій іншим працівниками ДФС крім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції без внесення змін до чинного законодавства не вбачається за можливе, в даному випадку є необґрунтованим.

Крім того, зазначена підстава взагалі не передбачена чинним законодавством, зокрема Положенням № 957, яке регламентує виключний перелік підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій, що не підлягає розширеному тлумаченню.

При цьому, доводи апелянта про те, що законодавством не визначено питання щодо отримання статусу учасника бойових дій слідчими податкової поліції, є необґрунтованими, з огляду на вищевикладене.

Посилання апелянта на те, що позивач не був відряджений до Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО ДФС колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи, зокрема довідкою від 30.03.2017 р. № 557/99-99-21-10-01-18д, виданою начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м.Київ, м.Краматорськ, м.Слов'янськ) Державної фіскальної служби України та відповідними наказами першого заступника Антитерористичного центру при СБУ від 26.10.2016 р. № 054, від 09.11.2016 р. № 314дск, а також показаннями попередженого про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень свідка ОСОБА_1, наданими в суді першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Комісії про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, оформлене листом від 28.04.2017 р. № 5909/5/99-99-04-04-04-01-14, не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та вважає, що судом першої інстанції було правильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути надані ним документи та задоволено позовні вимоги в цій частині.

При цьому, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно зобов'язано Комісію повторно розглянути питання щодо надання позивачу відповідного статусу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає вимогам адміністративного процесуального законодавства і не є втручанням у дискреційні повноваження Комісії, а навпаки є виваженим та націленим на ефективне відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що в рішенні від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апелянта та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів перед судом правомірності прийнятого ним рішення та не переконав суд у своїй правоті.

З огляду на це, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 20 грудня 2017 року.

Головуючий суддя

Судді: