Справа № 813/3926/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року справа № 813/3926/17

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.

за участю секретар судових засідань ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (надалі - ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», позивач) звернулося в суд з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2017 р. за № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, якими підприємству збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток (дохід) підприємств і організацій державного підпорядкування на 761033 (сімсот шістдесят одна тисяча тридцять три) грн. 75 коп., з яких за податковими зобовязаннями - 608827,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 152206,75 грн; зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника податку в розмірі 444778,82 грн; збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 864144 (вісімсот шістдесят чотири тисячі сто сорок чотири) грн., з яких за податковими зобовязаннями - 576096,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 288048,00 грн.; збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх обєднань) на 2129080 (два мільйони сто двадцять девять тисяч вісімдесят) грн. з яких за податковими зобовязаннями - 1703264,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 425816,00 грн.

Крім того, відповідно до заяв про збільшення позовних вимог від 21.11.2017 р. за №07-08/2380 та від 08.12.2017 р. за № 07-08/2635, позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.09.2017 р. за № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1551659,94 грн., та зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 4131469,98 грн.; податкові повідомлення-рішення від 09.10.2017 р. за № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2848030,09 грн., та зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 2162412,79 грн.; податкові повідомлення-рішення від 03.11.2017 р. за № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 446872,77 грн., та зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 2887616,4 грн.; податкові повідомлення-рішення від 01.12.2017 р. за № НОМЕР_11 та № НОМЕР_12, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2232396,23 грн., та зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 1023080,26 грн.

Позивач в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог стверджує, що при здійсненні камеральних перевірок відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень. Зокрема, податковим органом не встановлено порушень відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або порушень методології проведення цих розрахунків, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання. При цьому, податковий орган, зробивши висновок, про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, не дослідив жодних первинних бухгалтерських документів. Позивач зазначає, що відповідачем в якості єдиного доказу нереальності господарських операцій, використано акти перевірок контрагентів, що прямо суперечить вимогам ст. 86.7 ПК України, вказує, що з акту камеральної перевірки вбачається, що відповідач не виносив жодних податкових повідомлень-рішень щодо контрагентів позивача. ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» не може нести відповідальності за будь-які дії, вчинені іншими особами, оскільки відповідальність має індивідуальний характер. При цьому, свої зобов'язання з поставки товару його контрагенти виконали, про що свідчать первинні бухгалтерські документи. У свою чергу, підприємство було повністю оплачено вартість поставленого товару, заборгованість за поставлений товар перед контрагентами відсутня. Крім того, накладні на поставку товару містять усі реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: назву документа, дату та місце складання, назви підприємств, від імені яких складено документ, зміст та обсяги господарських операцій, посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Представник позивача у судовому засіданні дав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву зазначає, що наявність в підприємства первинних документів не є безумовним підтвердженням того, що дані операції мали місце. Фактично перевіркою встановлено документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку лише бухгалтерськими проведеннями. Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також зазначив, що на скеровані відповідачем запити отримано податкові інформації відповідно до яких позивачем неправомірно сформовано суму податкового кредиту від ризикових постачальників по яких надійшли податкові інформації, зазначені в актах перевірок. Вважає, що встановлені перевіркою порушення, що відображені в акті камеральних перевірок є правомірними, а позовні вимоги позивача по даних порушеннях є необгрунтованими.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами камеральної перевірки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за червень 2017 р., Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС складено акт за № 344/28-10-48-09-16/07684556 від 17.08.2017 р.. на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 01.09.2017 року:

-за № НОМЕР_5, яким платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2017 р. в розмірі 1551659,94 грн.;

-за № НОМЕР_6, яким платнику податків за червень 2017 р. зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 4131469,98 грн.

Камеральною перевіркою встановлено порушення:

-п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 5683129,92 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за червень 2017 р. на 1551659,94 грн., та завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 4131469,98 грн.

За результатами камеральної перевірки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за липень 2017 р., Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС складено акт за № 416/28-10-48-09-16/07684556 від 19.09.2017 р.. на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.10.2017 року:

-за № НОМЕР_7, яким платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2017 р. в розмірі 2848030,09 грн.;

-за № НОМЕР_8, яким платнику податків за липень 2017 р. зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 2162412,79 грн.

Камеральною перевіркою встановлено порушення:

-п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 5010442,88 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за липень 2017 р. на 2848030,09 грн., та завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 2162412,79 грн.

За результатами позапланової виїзної документальної перевірки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» щодо проведення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ „ОСОБА_4 Сервіс () за листопад-грудень 2016, лютий 2017, ТзОВ Тех - Партнер () за травень 2016, за лютий 2017, ТзОВ Листехпоставка () лютий 2017, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації цих товарів, робіт (послуг) вищезазначеним контрагентам, та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства, Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС складено акт за № 173/28-10-48-17/07684556 від 25.09.2017 р. на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.10.2017 року:

-за № НОМЕР_3, яким платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника податку в розмірі 444778,82 грн;

-за № НОМЕР_4, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 864144 (вісімсот шістдесят чотири тисячі сто сорок чотири) грн., з яких за податковими зобовязаннями - 576096,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 288048,00 грн.;

-за № НОМЕР_1, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх обєднань) на 2129080 (два мільйони сто двадцять девять тисяч вісімдесят) грн. з яких за податковими зобовязаннями - 1703264,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 425816,00 грн;

-за № НОМЕР_2, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток (дохід) підприємств і організацій державного підпорядкування на 761033 (сімсот шістдесят одна тисяча тридцять три) грн. 75 коп., з яких за податковими зобовязаннями - 608827,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 152206,75 грн;

Перевіркою встановлено порушення:

-п.198.1, п.198.2, п.5-7, п.10-12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, п.10 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.10.99 N 2460, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 за N 751/4044 із змінами та доповненнями, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 608 827 грн., в т.ч. 2 кв. 2016 156 020 грн., 3 кв. 2016 3 226 грн., 4 кв. 2016 116 174 грн., 1 кв. 2017 325 252 грн., 2 кв. 2017 8 155 грн.;

-п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобовязання на загальну суму 576 096 грн., в т.ч. липень 2016 276 280 грн., грудень 2016 272 496 грн., березень 2017 27 320 грн. та завищено відємне значення податку на додану вартість що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на загальну суму 444 778,82 грн. за березень 2017 року;

-п.5-7, п.10-12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України N 318 від 31.12.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 за N 27/4248, п.10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.10.99 N 2460, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 за N 751/4044 із змінами та доповненнями, п.1-3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138, в результаті чого занижено частину чистого прибутку (доходу) господарських органiзацiй (державних унiтарних пiдприємств та їх об'єднаннями на загальну суму 1 703 264 грн., в т.ч.: 2 кв. 2016 в сумі 650 084 грн., 3 кв. 2016 в сумі 13 444 грн., 4 кв. 2016 в сумі 484 058 грн., 1кв. 2017 в сумі 542 087 грн., 2кв. 2017 в сумі 13 591 грн.;

За результатами камеральної перевірки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2017 р., Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС складено акт за № 517/28-10-48-09-16/07684556 від 19.10.2017 р.. на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.11.2017 року:

-за № НОМЕР_9, яким платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2017 р. в розмірі 446872,77 грн.;

-за № НОМЕР_10, яким платнику податків за серпень 2017 р. зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 2887616,40 грн.

Камеральною перевіркою встановлено порушення:

-п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 3334489,17 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2017 р. на 446872,77 грн., та завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 2887616,40 грн.

За результатами камеральної перевірки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2017 р., Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС складено акт за № 581/28-10-48-09-16/07684556 від 16.11.2017 р.. на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 01.12.2017 р.:

-за № НОМЕР_11, яким платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2017 р. в розмірі 2232396,23 грн.;

-за № НОМЕР_12, яким платнику податків за вересень 2017 р. зменшено розмір відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 1023080,26 грн.

Камеральною перевіркою встановлено порушення:

-п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 3255476,49 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за вересень 2017 р. на 2232396,23 грн., та завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 1023080,26 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно із п. 134.1.1. ст. 134 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень кодексу.

Відповідно до п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі П(С)БО 16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно із п. 7 П(С)БО 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Відповідно до п. 11 П(С)БО 16, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

- прямі матеріальні витрати;

- прямі витрати на оплату праці;

- інші прямі витрати;

- змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно із п. 12 П(С)БО 16, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Відповідно до п. 15.4 П(С)БО 16, до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.10.99 N 2460, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 за N 751/4044 із змінами та доповненнями.

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Згідно із п.10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.10.99 N 2460, первісною вартістю запасів, що виготовляються власними силами підприємства, визнається їхня виробнича собівартість, яка визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".

Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають:

-сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, розподілу, передачі, обслуговування виробництва й адміністративних потреб;

-незавершене виробництво у вигляді не закінчених обробкою і складанням деталей, вузлів, виробів та незакінчених технологічних процесів. Незавершене виробництво на підприємствах, в установах, що виконують роботи та надають послуги, складається з витрат на виконання незакінчених робіт (послуг), щодо яких підприємством/установою ще не визнано доходу;

-готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом;

-товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються підприємством/установою з метою подальшого продажу.

Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Крім того, відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено що, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що віднесення до витрат господарської та формування податкового кредиту з податку на додану вартість має бути підтверджено належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження податку на додану вартість, податку на прибуток та зобовязання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх обєднань), то такі ґрунтуються на аналізі господарських операцій позивача та його контрагентів - ТзОВ «ОСОБА_4 Сервіс», ТОВ «Тех-Партнер», ТзОВ «Листехпоставка», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Фалкон-Aвia», ТОВ «Грандавіатайм», ТОВ «Таймсервісторг», ТОВ «Тангаж», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТзОВ «Антей-сepвiс».

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем витрат та суми податкового кредиту по господарських операціях з його контрагентами.

Матеріалами справи підтверджується укладення господарських договорів на постачання запасних частин до військових літаків із контрагентами ТзОВ «ОСОБА_4 Сервіс», ТОВ «Тех-Партнер», ТзОВ «Листехпоставка», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Фалкон-Aвia», ТОВ «Грандавіатайм», ТОВ «Таймсервісторг», ТОВ «Тангаж», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТзОВ «Антей-сepвiс», згідно з умовами яких, постачальники зобов'язуються передати у власність покупцеві радіодеталі, радіоелектронні вироби, кабелі, дроти, роз'єми, перемикачі, лампи, тощо, а покупець зобов'язується прийняти його та оплатити на умовах даних договорів.

На підтвердження обставин виконання умов договорів позивачем надано додаткові угоди, специфікації, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, накладні Нової пошти, платіжні доручення за відповідні податкові періоди, що зазначені в актах перевірок.

Також, в підтвердження реальності здійснення поставок вищезгаданого товару та його використання у власній господарській діяльності позивачем надано моніторингові протоколи та моніторингові таблиці на закупівлю, журнал пред'явлення ПКВ для вхідного контролю ГПЗ (генерального представника замовника), договори про закупівлю послуг за державні кошти, Положення про проведення моніторингу на закупівлю товарів, робіт, послуг, експрес-накладні Нової пошти, частково надані сертифікати якості та паспорти (інші сертифікати якості та паспорти відправлялись замовнику у складі проектно-технічної документації на літак).

Окрім того, реальність здійснення поставок товарно-матеріальних цінностей підтверджується також відмітками уповноваженої особи Міністерства оборони України про фактичне отримання товару.

У відповідача відсутні заперечення щодо наявності у позивача усіх первинних бухгалтерських документів, передбачених чинним законодавством. ОСОБА_4 між сторонами з цього приводу не має.

В свою чергу, контролюючий орган в акті перевірки зазначає, що наявність в підприємства первинних документів не є безумовним підтвердженням того, що дані операції мали місце. Фактично перевіркою встановлено документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку лише бухгалтерськими проведеннями.

При цьому, як на підставу для таких висновків посилається на дані, зазначені у податкових деклараціях, дані Єдиного реєстру податкових накладних по яких встановлено обрив ланцюга постачання товарів (не виявлено виробника та імпортера) по контрагентах постачальників - ТзОВ «ОСОБА_4 Сервіс», ТОВ «Тех-Партнер», ТзОВ «Листехпоставка», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Фалкон-Aвia», ТОВ «Грандавіатайм», ТОВ «Таймсервісторг», ТОВ «Тангаж», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТзОВ «Антей-сepвiс».

Однак, суд не вбачає підстав брати до уваги вищезазначену інформацію в підтвердження нереальності господарських операцій, оскільки така містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Крім того, у відповідності до положень абзацу 5 п.86.7 ст.86 ПК України, контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акти перевірок як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Більше того, зазначені акти вказують на недобросовісність контрагентів контрагента позивача, вплив та контроль за якими у останнього відсутній, що не дозволяє суду ставити йому це у провину.

Таким чином, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності господарських операцій, в силу наведених мотивів.

Підсумовуючи слід зазначити про те, що враховуючи особливості функціонування підприємства (прийняття товарно-матеріальних цінностей уповноваженою особою Міністерства оборони України, дотримання порядку закупівель згідно Положення про проведення моніторингу на закупівлю товарів, робіт, послуг, та їх проведення через електронний майданчик «Прозоро»), специфіки виконаних робіт у військово-промисловому комплексі, наявність первинних бухгалтерських документів та внутрішніх документів з обліку товарно-матеріальних цінностей, відсутність обґрунтованих спростувань наведених доказів відповідачем, суд вважає неправомірними висновки контролюючого органу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, відтак матеріалами справи підтверджується факт здійснення господарських операцій із контрагентами ТзОВ «ОСОБА_4 Сервіс», ТОВ «Тех-Партнер», ТзОВ «Листехпоставка», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Aвia Комплект», ТОВ «Фалкон-Aвia», ТОВ «Грандавіатайм», ТОВ «Таймсервісторг», ТОВ «Тангаж», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТзОВ «Антей-сepвiс».

Крім того, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Як вбачається із актів камеральних перевірок за № 517/28-10-48-09-16/07684556 від 19.10.2017 р. (с. 4-5 акту перевірки) та за № 581/28-10-48-09-16/07684556 від 16.11.2017 р. (с. 5 акту перевірки), відповідачем проігноровано зазначену норму закону, та виключено зі складу податкового кредиту податкові накладні, що були складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, фактично позивач надав суду документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявності спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та існуванню зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказів на підтвердження придбання позивачем відповідних товарів, їх переміщення (доставку) тощо. З наданих позивачем доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, договори виконано сторонами в повному обсязі.

Суд також дійшов до висновку, що доводи податкового органу про не підтвердження реальності зазначених господарських операцій з огляду на не підтвердження поставок в ланцюгу до товаровиробника, не можуть бути підставою для позбавлення платника (позивача) права на формування податкового кредиту, оскільки законодавець не ставить у залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Сума податку на додану вартість, яка включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару і саме продавець товару несе обов'язок сплатити суму податку до бюджету, а у разі, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

У розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Однак, наявності вищезазначених обставин, на підтвердження факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулися, судами не встановлено.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Щодо вчинення відповідачем дій за межами наданих йому повноважень при здійсненні камеральної перевірки суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У відповідності до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Статтею 75 зазначеного Кодексу передбачені види перевірок.

Згідно п. 75.1 ст. 75, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1.1 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином, предметом дослідження камеральної перевірки може бути лише правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи актів камеральних перевірок складених щодо позивача за № 344/28-10-48-09-16/07684556 від 17.08.2017 р., № 416/28-10-48-09-16/07684556 від 19.09.2017 р., № 517/28-10-48-09-16/07684556 від 19.10.2017 р., № 581/28-10-48-09-16/07684556 від 16.11.2017 р., відповідачем не встановлено жодних порушень відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або порушень методології проведення цих розрахунків, які призвели до заниження або завищення відповідних сум податкових зобов'язань.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач, зробивши висновок, про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, не витребовував у позивача та не досліджував первинні бухгалтерські документи по здійсненим господарським операціям.

Оскільки предметом камеральної перевірки є правильність складання податкових декларацій, документами, які мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки), а у разі, якщо при проведенні камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, відповідач мав право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку позивача, однак не вчинив таких дій.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

А відтак, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доведено протиправності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат за результатами господарських операцій з його контрагентами, а тому висновки про їх завищення є необґрунтованими, як наслідок є також протиправним висновок про заниження чистого прибутку підприємства.

Таким чином, протиправними є податкові повідомлення рішення в частині збільшення сум грошового зобов'язання з вищенаведених податків.

Оскільки правомірність нарахування основного платежу по згаданих податках не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи контролюючим органом безпідставно застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, податкові повідомлення-рішення від 01.09.2017 р. за № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6; від 09.10.2017 р. за № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8; від 09.10.2017 р. за № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4; від 03.11.2017 р. за № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10; від 01.12.2017 р. за № та №.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, Дегтярівська, 11 г, ) в користь Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (79040, м. Львів, вул. Авіаційна, буд. 3, ) 322 238 (триста двадцять дві тисячі двісті тридцять вісім грн.) грн. 61 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 грудня 2017 року.

Суддя Сакалош В.М.