Справа № 823/1427/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року справа № 823/1427/17

09 год. 58 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Мельникової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 (за договором про надання правової допомоги),

представника відповідача 1 ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача 2 ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Рівненської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про визнання протиправним рішення, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі-позивач) звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом до Рівненської митниці ДФС (далі відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (далі відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправними рішення №UA204010/2017/000103/1 від 08.09.2017 Рівненської митниці ДФС щодо коригування митної вартості машини для фацетування BEVONE 371, 1986 рік випуску, серійний номер 68030504, потужність 20 кВТ, країна походження Італія, стан вживаний, отриманої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від фірми Апіс згідно контракту №3 від 10.07.2017 року та Декларації митної вартості №UA204010/2017/016892 від 05.09.2017 року;

стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 різницю між сумою обчисленою декларантом та сумою митних платежів визначеною органом доходів і зборів за розмитнення машини для фацетування BEVONE 371, 1986 рік випуску, серійний номер 68030504, потужністю 20кВТ, країна походження Італія, стан вживаний, отриманої фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 від фірми Апіс згідно контракту №3 від 10.07.2017 в сумі 21284 грн. 34 коп., витрати за надання висновку з визначення ринкової вартості обладнання, а саме машини для фацетування BEVONE 371, 1986 рік випуску, серійний номер 68030504, потужністю 20кВТ, країна походження Італія, стан вживаний, отриманої від фірми Апіс згідно контракту №3 від 10.07.2017 в сумі 4000 грн., витрати на оплату за простій автомобіля НОМЕР_1 на території Рівненської митниці ДФС в сумі 3144 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Позов мотивовано тим, що на виконання зовнішньоекономічного контракту від 10.07.2017 №3 укладеного між позивачем та фірмою Апіс, на територію України здійснювалась поставка машини для фацетування BEVONE 371, 1986 рік випуску, серійний номер 68030504, потужність 20 кВТ, країна походження Італія, стан вживаний. На підтвердження митної вартості товарів позивачем надано до Рівненської митниці ДФС Державної фіскальної служби України, відповідні документи, що підтверджують митну вартість товарів. Проте, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, відповідно положень Митного кодексу України відповідачем 1 встановлено, що в наданих декларантом документах наявні розбіжності та відсутні всі відомості щодо ціни яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, що і стало підставою прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товару. Проте позивач не погоджуючись з таким рішенням митного органу звернувся до суду.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що за результатами проведеної перевірки, Рівненською митницею ДФС встановлено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально. Декларантом не надано повний пакет документів для підтвердження митної вартості товарів, розбіжності в поданих документах не усунуто, що унеможливлює визначення митної вартості товарів за ціною угоди.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача моральної шкоди з тих підстав, що позивачем не надано до суду переконливих доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди, тому відсутні правові підстави для відшкодування такої шкоди.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке.

07.09.2017 уповноважено на декларування особою ТОВ Захід Рівне Плюс від ФОП ОСОБА_4 до Рівненської митниці ДФС було подано в електронному вигляді митну декларацію від 05.09.2017 №UA204010/2017/016892 згідно якої задекларовано машину для фацетування BEVONE 371, 1986 рік випуску, серійний номер 68030504, потужність 20 кВТ, країна походження Італія, стан вживаний за ціною 3800 Євро.

На підтвердження митної вартості товару до Рівненської митниці ДФС надано такі документи:

- контракт від 10.07.2017 №3;

- рахунок-фактура від 04.08.2017 №05/08/2017;

- платіжне доручення в іноземній валюті від 17.08.2017 №11;

- митна декларація країни відправлення від 31.08.2017 №17PL445010Y0659590;

- лист відправника від 04.08.2017;

- CMR від 31.08.2017 №0000001;

- заявка-договір від 29.08.2017 №29/08;

- рахунок-проформа від 04.07.2017 №1;

- платіжний документ від 12.07.2017 про сплату постачальнику товару коштів у сумі 3500 Євро;

- висновок експерта про вартісні характеристики товару від 07.09.2017 №20-16/09-2017.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, відповідно до положень Митного кодексу України відповідачем 1 встановлено, що в наданих декларантом документах наявні розбіжності та відсутні всі відомості щодо ціни яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

1) в рахунку-фактурі від 04.08.2017 №05/08/2017 та копії митної декларації країни відправлення зазначено назву товару BOVONE 371, що не відповідає назві товару, що заявлена у графі 31 МД, а саме: BOVONE MM 371. Лист продавця, що позиціонується, як технічні дані до інвойсу від 04.08.2017 №05/08/2017 уточнює технічні характеристики товару, проте не змінює його назву - BOVONE 371, а відтак заявлену продавцем вартість товару 3800 Євро не можливо поширити на заявлений до митного оформлення товар BOVONE MM 371;

2) враховуючи положення ч.2 ст53 Митного кодексу України заявлені комерційні умови поставки товару, при яких до вартості товару не включені витрати на транспортування, до митного оформлення не подані договори про перевезення товару, що унеможливлює перевірити всі складові заявленої митної вартості, зокрема, витрати на експедицію. Поряд з цим, в рахунку на транспортні витрати від 05.09.2017 №83 зазначено заявка-договір від 29.08.2017 №29/08;

3) у копії МД країни відправлення не зазначено, на яких комерційних умовах поставки зазначена ціна на товар, що унеможливлює оцінити заявлену вартість у наданій копії МД країни відправлення;

4) в контракті від 10.07.2017 №3 зазначено, що вартість упаковки включена у вартість товару, тоді як ця складова митної вартості не виділена в жодному документі, що підтверджує митну вартість;

5) в контракті від 10.07.2017 №3 зазначено, що разом з поставленим товаром продавець надає покупцю сертифікат якості або підприємства виробника. Однак, такий документ до митного оформлення не подано;

6) в контракті від 10.07.2017 №3 зазначено, що оплата за товар буде проводитись на валютний рахунок продавця на умовах відстрочки 90 днів з моменту відвантаження зі складу продавця. Однак, така умова щодо попередньої оплати не узгоджується з умовою оплати згідно з рахунку-фактури від 04.08.2017 №05/08/2017 14 днів.

Враховуючи вищевикладене відповідач 1 дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а обраний метод її визначення не підтверджений належним чином документально.

У звязку з цим, декларанту направлені повідомлення про подання митному органу документів щодо умов формування ціни товару, якісні та вартісні його характеристики, договори на транспортно-експедиційні послуги, а також сертифікати якості товару.

У відповідь на запити митного органу декларантом направлено проформу від 04.07.2017 №1, в якій відсутні якісні та фізичні характеристики товару (рік виготовлення, серійний номер, потужність тощо), які його ідентифікують відповідно до рахунку-фактури від 04.08.2017 №05/08/2017, а також висновок експерта про вартісні характеристики товару від 07.09.2017 №20-16/09-2017. Листом від 08.09.2017 декларант повідомив, що додаткових документів до МД від 05.09.2017 №UA204010/2017/016892 додано не буде.

За результатом перевірки відомості, що містяться в наданих декларантом документах не підтверджені належним чином документально та не дають змоги перевірити числове значення заявленої митної вартості товару, чим за твердженням відповідача 1 порушено вимоги Митного кодексу України. Обраний декларантом метод за ціною договору не відповідає умовам визначеним Митним кодексом України, оскільки за твердженням відповідача 1 застосування методу за ціною договору неможливо.

На підставі зазначеного митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 08.09.2017 №UA204010/2017/000103/1 та картку відмови у митному оформленні товарів №UA204010/2017/00178.

Проте позивач вважаючи такі дії митного органу неправомірними звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Основні джерела митної оцінки та законодавство, що регулює спірні правовідносини є: Акти міжнародного права - стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГАТТ) Оцінка товару для митних цілей, Угода про застосування статті VII ГАТТ (Женевський кодекс) 1979р., Рішення 6.1 Технічного комітету з митної оцінки СОТ щодо випадків, коли адміністрації митниці мають підстави для сумнівів щодо правдивості або точності задекларованої вартості; Національне законодавство - Митний кодекс України від 11.07.2002р. №92-IV; Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року; Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року; Методичні рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджені наказом Державної митної служби України за № 74 від 31.01.2007 року.

Загальні положення щодо визначення митної вартості товарів, що ввозяться в Україну, відповідно до Угоди про застосування статті VII ГАТТ такі:

- митна вартість товарів визначається декларантом;

- митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, в тому числі методом аудиту після пропуску товарів;

- для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості;

- заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

- у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки;

- митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Угодою про застосування статті VII ГАТТ встановлено:

- первинний метод митного оцінювання визначений у Статті 1 (тобто, за ціною угоди з товарами, які ввозяться), імпортні товари повинні оцінюватися відповідно до положень цієї Статті, коли умови, передбачені в ній, виконано;

- митна вартість імпортних товарів є контрактною вартістю, тобто ціною, фактично сплаченою або що підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту, скоригованою відповідно до положень Статті 8 за умови, що: (a) немає жодних обмежень стосовно розпорядження або використання товарів покупцем; (b) продаж або ціна не підпадають під якусь умову або міркування, відповідно до якого вартість не може бути визначена відносно товарів, що оцінюються; (c) жодна частина виручки за будь-який подальший перепродаж, розпорядження або використання товарів покупцем не перейде прямо або опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблене відповідне коригування відповідно до положень Статті 8; (d) покупець і продавець не пов'язані між собою або якщо покупець і продавець пов'язані, то контрактна вартість прийнятна для митних цілей згідно з положеннями параграфа 2 Статті 1.

Якщо згадані умови не виконуються, митна вартість не може бути визначена відповідно до ціни угоди з товарами, які ввозяться, то послідовно застосовуються інші методи митної оцінки.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного кодексу України).

Згідно із статтею 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У статті 57 Митного кодексу України, закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Митного кодексу України, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст. 58 Митного кодексу України.

Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Разом з тим, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10.04.2012 у справі №21-52а12 митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а субєкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Крім того, на думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.10.2013 у справі №21-270а13, наявність у спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд врахував, що підставою для витребування у позивача додаткових документів для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару стали вище встановлені невідповідності в наданих декларантом документах розбіжності та відсутність всіх відомостей щодо ціни яка була фактично сплачена за поставлений товар.

При цьому, з наданого позивачем на запит митного органу висновку експерта про вартісні характеристики товару від 07.09.2017 №20-16/09-2017 вбачається, що оцінювачами за основу бралися суми пропозиції аналогічних томографів, тоді як предметом зовнішньоекономічної угоди та оцінки є машина для фацетування BОVONE ММ 371. Крім того, предметом оцінки вказаного дослідження є машина для фацетування BОVONE 371, тоді як до митного оформлення надано машину для фацетування BEVONE ММ 371. Також, у наведеному висновку зазначено вартість товару в діапазоні від 3500 до 3800 Євро у розібраному стані, тоді як предметом оцінки є товар в частково розібраному стані.

У звязку з цим, суд дійшов висновку, що вищевказаний експертний висновок у повній мірі не встановлює обєктивну ціну товару, що наданий для розмитнення згідно з МД від 05.09.2017 №UA204010/2017/016892.

Отже, у даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару, яка була визначена позивачем на підставі документів, що містять розбіжності та яка є нижчою від наявної цінової інформації за даними Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України та документів, наданих самим декларантом.

При цьому, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо ідентичних товарів у даному випадку, не може бути використаний, у зв'язку з відсутністю інформації щодо вартості операцій з ідентичними товарами - даних стосовно фізичних характеристик товару та якості та репутації на ринку.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті (стаття 59 Митного кодексу України).

При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження, виробник.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (стаття 60 Митного кодексу України).

Таким чином, у зв'язку з суперечливістю наявних документів та ненаданням позивачем запропонованих митним органом додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало митниці підстави для визначення митної вартості товарів у спосіб, передбачений статтею 60 Митного кодексу України.

З огляду на вищезазначене, за результатом проведених консультацій між органом доходів і зборів та декларантом, обрано метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів, про що свідчать відповідні записи на декларації митної вартості та у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості.

При визначенні митної вартості товарів Південна митниця керувалася інформацією з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

Відповідачем 1 було проаналізовано інформацію, що містилась у документах, наданих до митного оформлення позивачем та цінову інформацію Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України на товари, що ввозились на митну територію України у період заявлення товару до митного оформлення.

З метою забезпечення повноти оподаткування зазначеного товару було проведено аналіз бази даних ЄАІС ДМСУ та встановлено, що рівень митної вартості подібного товару, митне оформлення якого вже здійснено, є більшим (МД від 02.06.2016 №101060000/2016/003539 6500 Євро), ніж рівень митної вартості, який було заявлено декларантом. Крім того, враховано відповідачем 1 враховано фактично понесені витрати на транспортування в сумі 15500 грн. згідно з рахунком від 05.09.2017 №17, у звязку з чим визначено митну вартість товару в сумі 215969,02 грн. (7002,57 Євро).

Частиною другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Крім того, відповідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказ Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості; послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У дослідженому судом рішенні наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а саме: в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності.

Також, у зазначеному рішенні про коригування митної вартості товарів визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України (ЄАІС ДМСУ), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номеру відповідної митної декларації.

З огляду на вищезазначені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем 1 правомірно було визначено митну вартість товару за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Щодо позовної вимоги про на користь позивача різницю між сумою, обчисленою декларантом, та сумою митних платежів, суд зазначає таке.

Митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, повязаної з поверненням помилково та/або надмірно сплачених митних платежів.

Ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, що встановлені у статті 301 МК, статті 43 ПК і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення, на підставі його заяви та у визначений термін з дня прийняття митним органом, що здійснював оформлення митної декларації, Висновку про повернення.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі - Порядок № 787).

Пунктом 2 Порядку № 787 визначено процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Відповідно до п. 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобовязань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124 (далі - Порядок № 1146).

Відповідно до п. 5 Порядку № 1146, повернення помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здiйснюється виключно на пiдставi заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фiзичних осiб, якi розраховуються органом ДФС на пiдставi поданої платником податкiв податкової декларацiї за звiтний календарний рiк шляхом проведення перерахунку за загальним рiчним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днiв вiд дня її виникнення.

Пунктами 9 та 11 Порядку № 1146, визначено, що орган ДФС несе вiдповiдальнiсть згiдно iз законом за несвоєчасність передачі висновку органу Казначейства для виконання. На пiдставi отриманих висновків вiдповiдний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобовязань у визначеному законодавством порядку.

Таким чином, підготовці та подачі висновку митним органом про повернення надміру (помилково) сплачених коштів передує встановлений законом порядок.

З матеріалів справи вбачається, що такий порядок позивачем не дотримано, позивач не звертався до митниці із заявою про повернення коштів.

Отже, повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів Державного казначейства України, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Крім того, за наслідками повторного подання позивачем митної декларації від 05.09.2017 №UA204010/2017/016892 здійснено митне оформлення товару із звільненням від сплати ввізного мита. Позивачем сплачено лише ПДВ у сумі 43566,93 грн, а нарахування мита здійснено у порядку умовного нарахування без його сплати. Отже, різниця між фактично сплаченим ПДВ та заявленою декларантом сумою розмитнення відповідно до основного методу визначення митної вартості становить 17027,47 грн., а не 21284,34 грн, як вказано позивачем.

За таких обставин вимога позивача про стягнення надмірно сплачених митних платежів не є вірним способом захисту прав платника митних платежів, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Позовні вимоги відшкодувати витрати за надання висновку з визначення ринкової вартості обладнання та витрати за простій автомобіля, суд вважає необгрунтованими, оскільки вищевикладеними нормами Митного кодексу України декларант зобов'язаний підтвердити у визначений законодавством спосіб відомості, зазначені у поданій митній декларації, а тому вчинення необхідних дій, у т.ч. замовлення експертної оцінки є обов'язком декларанта. Крім того, нерозмитнення у встановлений законом строк обладнання, що стало наслідком простій автомобіля, який його транспортував, на переконння суду, виникло з вини пеозивача у зв'язку з ненаданням відповідний документів.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає, що при з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.1167 та ст. 1187 Цивільного кодексу України, що визначають підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами у порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пп. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів перенесених ним душевних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, пов'язаних з неправомірними діями відповідача та не виплати йому середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні. Позивачем, не надано підтвердження втрат немайнового характеру, на які він посилається, як прояв дійсних негативних наслідків у причинному зв'язку з винністю конкретного суб'єкта публічної адміністрації.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити, а сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу не підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 14, 86, 94, 159 163, 254, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанова складена у повному обсязі 18.12.2017.