Справа № 274/1296/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" грудня 2017 р. Справа № 274/1296/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "23" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, призначення пенсії за віком , -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 ОСОБА_3 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, призначення пенсії за віком. Просила визнати дії Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області неправомірними, зобов'язавши зарахувати періоди трудової діяльності, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.05.1976 року в страховий стаж роботи період з 23.021976 року по 11.05.1977 року для призначення пенсії за віком та зобов'язати відповідача зарахувати стаж за період роботи з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року в МП "Турист" по трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.10.1981 року та виплатити пенсії з дня подачі заяви про пенсійне забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що має достатній страховий стаж для призначення їй пенсії за віком, який підтверджено належними доказами. Тому відмову відповідача щодо призначення їй пенсії вважає неправомірною.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.10.2017 позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком неправомірними.

Зобов'язано Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_3 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням обставин встановлених судом.

В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що позивачем не усунуто розбіжності прізвищ в трудових книжках за період з23.021976 року по 11.05.1977, також зазначив, що в порушення Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Мінюсті за № 110 від 17.08.1993 року МП «Турист» не привело у відповідність діючим нормам чинного законодавства свою печатку, тому і немає законних підстав підтвердити достовірність записів у трудовій книжці за період роботи з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року. Відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та ухвалив незаконне рішення.

Позивач судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржував.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися. Належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в лютому 2016 року звернулась до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 25.02.2016 року за №576/03-04 відповідач відмовив ОСОБА_3 в призначенні пенсії з тих підстав, що не достатньо страхового стажу. При цьому пенсійний орган зазначив, що до страхового стажу не зараховано період її роботи з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року у зв'язку з відсутністю доказу зміни прізвища ОСОБА_3 та не зараховано період роботи в МП "Турист" з 14.02.1991 року по 17.06.1995, оскільки запис про звільнення від 17.06.1995 року засвідчено печаткою УРСР, яка не є дійсною ( а.с. 12-13).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся за поновленням свого порушеного права до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову. Суд вважав неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні позивачу до страхового стажу трудової діяльності з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року та роботу з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року на посаді директора МП "Турист" та трудової діяльності з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року. При цьому суд дійшов висновку, що зобов'язання відповідача призначити позивачу ОСОБА_3 пенсію за віком буде втручанням у дискреційні повноваження Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, а тому зобов'язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_3 щодо призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV (чинного на час виникнення правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разу відсутності її чи відповідних записів у ній наявність стажу, підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту З Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Судом встановлено, що 26.05.1976 року ОСОБА_4 видана трудова книжка серії НОМЕР_1.

З даної трудової книжки вбачається, що остання з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року працювала піонервожатою СШ № 53 м. Караганди (а.с. 11).

Період роботи позивачки з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року піонервожатою СШ № 53 м. Караганди, стверджується і довідкою комунальної державної установи "Середня загальноосвітня школа-ліцей" м. Караганди № 01-1-81 від 02.12.2016 року. У вказаній довідці прізвище позивачки зазначається ОСОБА_3) (а.с. 41).

Судом встановлено, що позивачка, до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, мала прізвище ОСОБА_3, яке отримала під час реєстрації шлюбу, змінивши таким чином своє дівоче прізвище ОСОБА_3

Зазначене підтверджується наявними в справі документами, а саме копіями свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_3, свідоцтва про розірвання її шлюбу з ОСОБА_6 від 18.07.1979 року, свідоцтва про укладення 08.02.1985 шлюбу з ОСОБА_7 (а.с. 6, 8, 42, 43).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до записів в трудовій книжці та наданих інших документів підтверджується трудовий стаж позивачки ОСОБА_3 в період з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року.

З трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що вона 01.10.1981 року видана ОСОБА_3

Як видно з даної трудової книжки - позивач з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року працювала на посаді директора МП "Турист".

Про такий факт свідчать і накази МП "Турист" та копія довідки управління статистики (а.с. 9-10, 45, 52).

Отже, встановлено, що трудова книжка позивачки містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу її на підприємстві в період з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття її на роботу та звільнення з роботи.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Висновок відповідача про те, що зазначений вище період роботи неможливо зарахувати до страхового стажу в зв'язку з тим, що записи у трудовій книжці завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, оскільки положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 р. "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 р. № 643 не містять вказівок про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудовою книжкою позивача доведено факт її роботи у період з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року.

При цьому слід зазначити, що наведені вище обставини дають підстави суду вважати, що трудова книжки серії НОМЕР_1 та трудова книжка серії НОМЕР_2 належать позивачці ОСОБА_3

Відповідач відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності своїх дій у прийнятті ним рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії Бердичівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо відмови в зарахуванні позивачці до страхового стажу роботу з 14.02.1991 року по 17.06.1995 року на посаді директора МП "Турист" та трудової діяльності з 23.02.1976 року по 11.05.1977 року є неправомірними.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Бердичівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити пенсію позивачу за віком з дня звернення із заявою про призначення пенсії, суд відмовив в цій частині, оскільки вважав, що така вимога буде втручанням у дискреційні повноваження Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України.

Суд відновив порушене право позивачки шляхом зобов'язання Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_3 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням обставин встановлених судом.

Оскільки судове рішення в цій частині сторонами не оскаржується, його правомірність в цій частині колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "23" жовтня 2017 р. без змін,

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повний текст постанови виготовлено "19" грудня 2017 р.