Справа № 809/1337/17
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"14" грудня 2017 р. № 809/1337/17
14 год. 30 хв. м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - Гундяка В.Д.
при секретарі Бунич Т.В.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Техноресурс" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
03.10.2017 року Приватне підприємство "Техноресурс" (надалі позивач, ПП "Техноресурс") звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі відповідач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки ГУ ДФС в Івано-Франківській області про порушення позивачем податкового законодавства, викладені в акті від 04.09.2017 року, та визначення йому в звязку з цим податкових зобовязань з податку на додану вартість в сумі 129 290 грн. не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать нормам Податкового кодексу України (далі - ПКУ).
Вважає, що обрив ланцюгів постачання на вищезазначені підприємства не може також свідчити про відсутність відповідних господарських операцій за участю ПП "Техноресурс", а позивач не несе відповідальності за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами. В той же час зазначив, що всі первинні документи оформленні належним чином, а отже підтверджують поставки товару та використання останнього в господарській діяльності товариства. Звернув увагу суду на той факт, що жодних судових рішень, які набрали законної сили, та підтверджували факти фіктивності субєктів підприємницької діяльності, з якими підприємством укладено договори поставки товарно-матеріальних цінностей, не має. З огляду на зазначені обставини позов просив задовольнити повністю.
Представники відповідача позов не визнали з мотивів, наведених у поданому запереченні та доповненні до нього. Зокрема вказали, що відповідно до акту перевірки у бухгалтерському та податковому обліку ПП "Техноресурс" відображено господарські операції з придбання товару у ТОВ «Гранд Рівєра» і ТОВ «Атлен Торг». Однак проаналізувавши ланцюг постачання придбання товарів, встановлено нереальність здійснення господарських операцій та участь підприємств у схемах ухилення від оподаткування. Зазначили, що обовязковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та звязку між фактом придбання товару і подальшою господарською діяльністю. Звернули увагу суду, що перевіркою встановлено відсутність необхідних умов для здійснення діяльності, а саме: відсутність у ТОВ «Гранд Рівєра» і ТОВ «Атлен Торг» технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів і транспортних засобів, необхідних для виготовлення товарно-матеріальних цінностей, які були придбані відповідно до договорів постачання. Вказали, що за наслідком перевірки податковими органами також не підтверджено придбання придбаних позивачем товарів вищезгаданими товариствами в інших контрагентів. З огляду на наведене вважають оскаржуване рішення законним, а тому просили суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Допитаний свідок ОСОБА_4 суду показав, що працює водієм-експедитором в ПП "Техноресурс" та здійснює автомобільні перевезення транспортним засобом вантажопідйомністю до 6 тон. Пояснив, що відповідно до наказу про відрядження вибув на чотири дні з 28.01.2017 по 31.01.2017 для отримання та доставки металопрокату з ТОВ «Гранд Рівєра» і ТОВ «Атлен Торг». У м.Києві завантажив автомобіль одержаними в невідомих йому підприємствах товарно-матеріальними цінностями, які доставив за місцемзнаходження ПП "Техноресурс". На запитання суду вказав, що оскільки функції експедитора не виконує, то документи у вантажовідправників не перевіряв та жодних документів, крім товарно-транспортних накладних, не підписував. Підтвердити чи спростувати перевезення саме товарів, зазначених у товаро-супровідних документах наданих позивачем суду не може, оскільки не є фахівцем-товарознавцем. Також не зміг вказати суду точну адресу завантаження. Окремо повідомив суду номер мобільного телефону, яким користувався при здійсненні зазначених ним у свої показаннях перевезень.
Вислухавши представників позивача та відповідача, показання свідка, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що на підставі направлення №1235 від 29.04.2016 ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведена планова виїзна перевірка ПП "Техноресурс" з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій із придбання в січні 2017 року ТМЦ від ТОВ «Гранд Рівєра» і ТОВ «Атлен Торг».
За результатами даної перевірки податковим органом складений акт від 29.06.2016 року за №975/09-19-14-02/30342270, згідно якого встановлені порушення п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет в розмірі 129 290 грн. за лютий 2017 року (а.с. 24, т.І).
Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі- КАС) України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наслідками судового розгляду суд погоджується із правомірністю прийняття відповідачем оскарженого податкового повідомлення-рішення з огляду на нижчевикладене.
В судовому засіданні встановлено, що ПП "Техноресурс" віднесло до складу податкового кредиту суму податку, сплаченого згідно договорів поставки, укладених з ТОВ «Гранд Рівєра» та ТОВ «Атлен Торг» за №30-2/01 та за №30/01 від 30.01.2017 року на 668 400 грн. і 678 900 грн. відповідно (а.с. 84, т.І).
Відповідно до даних договорів позивач придбав у контрагентів гумову суміш та фторопласт (ТОВ «Атлен Торг» ) (а.с.78, т.І) і заготовки поршня та клапана (ТОВ «Гранд Рівєра» ) (а.с.86, т.І).
Судом встановлено, що згідно проведеного відповідачем аналізу інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Подотковий блок» постачальником товару заготовки поршня і клапана в повній кількості для ТОВ «Гранд Рівєра» було ТОВ «Батік Груп».
При цьому відповідно до наявної в акті перевірки інформації податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, до контролюючого органу ТОВ «Гранд Рівєра» не подавались.
Крім того проведеним аналізом інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» не встановлено наявності в ТОВ «Батік Груп» необхідних умов для самостійного виготовлення вказаного товару, по причині відсутності матеріально-технічної бази, достатньої чисельності працівників, не виявлено придбання чи отримання в оренду обладнання, відсутні придбання сировини та будь-які інші господарські відносини, повязані з виготовленням продукції чи її придбанням у інших контрагентів.
ОСОБА_5 сформувало податковий кредит за рахунок контрагентів- постачальників при придбанні товарів відповідно до електронних податкових накладних з номенклатурою: продукти харчування, побутова техніка, сантехніка, одяг і взуття бувше у вжитку, посуд та інше, однак придбання, реалізованих на ТОВ «Гранд Рівєра» товарно-матеріальних цінностей, з часу реєстрації платника не проводилося. В судовому засіданні не встановлено також фактів придбання даних товарів у неплатників податку на додану вартість чи в період перебування ТОВ «Гранд Рівєра» на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується наданим податковим органом витягом ідентифікаційних і реєстраційних даних вищевказаного ОСОБА_5 (а.с. 233-237, т.І).
Тобто з досліджених в судовому засіданні доказів встановити походження товару, придбаного ПП "Техноресурс" в ТОВ «Гранд Рівєра» неможливо.
З акту перевірки та наданих в судовому засіданні пояснень представниками відповідача вбачається, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області також підставно зроблено висновки про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Атлен Торг».
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору позивачем придбано у даного контрагента гумову суміш ІРП, фторопласт ФТ-4 на загальну суму 678 900 грн.
Водночас проведеним аналізом інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» в ТОВ «Атлен Торг» необхідних умов для самостійного виготовлення вказаного товару не встановлено, так як відсутня матеріальнотехнічна база, достатня чисельність працюючих, не виявлено придбання чи отримання в оренду обладнання, відсутнє придбання сировини та будь-які інші господарські відносини, повязані з виготовленням продукції. При цьому встановлено, що ТОВ «Атлен Торг» придбавало у великого кола субєктів господарської діяльності продукти харчування, шрот соняшниковий, обладнання для ванн, замки та інше, однак з часу реєстрації платника відсутнє придбання гумової суміші ІРП та фторопласту ФТ-4, які були реалізовані позивачу.
Разом з тим для підтвердження реальності даних господарських операцій представником позивача надано товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі товару, видаткові накладні.
Однак дані товарно-транспортні накладні не містять повних відомостей, так як в останніх зазначена виключно назва населеного пункту без вказівки на адреси навантаження і розвантаження, не вказані посади та прізвища відповідальних осіб, що відправили і прийняли товар та супровідні документи на вантаж.
Крім того згідно пояснень представника позивача, показань свідка водія ПП «Техноресурс» ОСОБА_4, придбаний товар перевозився ним ососбисто 31.01.2017 року з м.Києва до місця знаходження приватного підприємства в м.Івано-Франківську.
Проте, як встановлено судом відповідно до наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів оператором мобільного звязку письмової інформації, водій ОСОБА_4 31.01.2017 року в 11:36 год. перебував у Львівській області, 16:49 год. - в Житомирській обл., а в період з 20.00 год. по 21.00 год. - в межах Макарівського району, Київської області тобто рухався в напрямку м. Києва, а не навпаки, як стверджував свідок у своїх показаннях (а.с. 23-24, т.II). При цьому, враховуючи необхідний час та відстань, провести завантаження товару 31.01.2017 не вбачалось можливим.
Дана обставина беззаперечно спростовує твердження представника позивача про здійснення 31.01.2017 року транспортування товарно-матеріальних цінностей ПП «Техноресурс» та відповідно і господарських операцій позивача з контрагентами, відображеними у відповідних первинних документах.
Також до перевірки та на письмову вимогу від 21.08.2017 року ПП «Техноресурс» податковому органу не було надано сертифікати відповідності, сертифікати якості та комплектності, свідоцтва про визнання, паспорти виробника та технічні характеристики на товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ), придбання яких оформлено ТОВ «Гранд Рівєра» від ТОВ «Батік Груп», а надані в судовому засіданнні копії сертифікатів якості по номенклатурі товару є відмінними від товарів, придбання яких оформлене позивачем від даних ОСОБА_5.
Отже контрагенти підприємства не мали жодної можливості реалізувати позивачу товар, який у них фактично був відсутній.
Таким чином зазначені у позовній заяві господарські операції, згідно яких позивачем було зменшено грошове зобов'язання з ПДВ, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки судом встановлено факт неможливості постачання ТМЦ згідно договорів поставки з ТОВ «Гранд Рівєра» та ТОВ «Атлен Торг» за №30-2/01 та за №30/01 від 30.01.2017 року.
Наведене, поза розумним сумнівом, дає суду підстави вважати господарські операції, відображені у відповідних первинних документах, такими, що фактично не мали місця, тобто безтоварними.
При цьому суд відхиляє посилання представника на факт подальшої реалізації позивачем вищезгаданих товарно-матеріальних цінностей, оскільки дана обставина жодним чином не може підтвердити походження таких ТМЦ від контрагентів, зазначених у первинних документах.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 ПКУ визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п.198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог Кодексу.
Загальні вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку встановлені ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Згідно з пунктом 2.4 зазначеного Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Як вбачається з системного аналізу даних норм та інших приписів податкового законодавства України, податкові наслідки будь-якої господарської операції, на відміну від цивільно-правових, повинні оцінюватись саме відповідно до їх економічного змісту, а не юридичної форми.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 ПК України).
Необхідно зазначити, що якщо певна господарська операція між субєктами господарювання (платниками податку) не відбулася, чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Тобто, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обовязкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Правова позиція по даному питанню висловлена Верховним Судом України при розгляді справи даної категорії, зокрема, в постанові за №21-37а10 від 21.01.2011 року.
За змістом зазначеного вище, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість, має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Між тим, за відсутності факту здійснення господарської операції, відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. При цьому, на переконання суду, про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала); відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції (наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо); відсутність можливості здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо та інші обставини.
Наслідки порушення податкового законодавства повинні застосовуватися незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобовязання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.
Наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції. Отже, позивачем відображені в податковій звітності правові взаємовідносини з вищевказаними субєктами господарювання були здійснені без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження обєкту оподаткування та несплати податків. У звязку з вищевикладеним, у ПП «Техноресурс» відсутнє право на формування податкового кредиту по операціях з ТОВ «Гранд Рівєра» та ТОВ «Атлен Торг».
Оцінюючи в сукупності викладене, суд дійшов висновку про неможливість проведення господарських операцій позивачем з вищезазначеними контрагентами, а відтак надані первинні документи не можуть бути підставою для формування податкового кредиту, як такі, що складені з порушенням пункту 2 статті З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Наявність у позивача лише документів, які відповідно до вимог Закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданої податкової накладної, сама по собі не є підставою для включення визначених у них сум до складу податкового кредиту, якщо судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.
Таким чином, оскільки господарські операції позивача із контрагентами на думку суду є безтоварними, так як податковим органом не встановлено, а позивачем не підтверджено, що ці операції носили реальний характер, то ПП «Техноресурс» занижено податок на додану вартість в сумі 129 290 грн.
Одночасно суд не приймає до уваги посилання представника позивача на судову практику ЄСПЛ, оскільки у спірних правовідносинах податкове зобов'язання виникло не внаслідок неналежного податкового обліку контрагентів позивача та їх постачальників, а на підставі протиправного формування податкового кредиту за безтоварними господарськими опраціями.
За таких обставин оскаржуване рішення прийняте відповідачем обґрунтовано, на виконання покладених на нього функцій, в межах своєї компетенції, відповідає дійсним обставинам справи, є повністю підставним та не може бути визнане недійсним.
Виходячи з наведеного в задоволенні адміністративного позову ПП «Техноресурс» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення слід відмовити повністю.
На підставі пп.14.1.108 п.14.1 ст.14, п.123.1 ст.123, п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, ст.ст.1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд
в задоволенні позову відмовити.
Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 19.12.2017 року.