Справа № 809/323/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11295/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Левченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі № 809/323/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 22.02.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати неправомірним та скасувати наказ начальника ГУНП в Івано- Франківській області від 05.12.2016 № 485 о/с про звільнення зі служби лейтенанта поліцїї ОСОБА_3, слідчого спеціальної поліції СУ ГУНП в Івано-Франківській області, на підставі підпункту 6 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби; визнати неправомірним та скасувати п. 1 наказу начальника ГУНП в Івано-Франківській області від 25.11.2016 №1435 про притягнення лейтенанта поліції ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Національної поліції України; поновити його, з 08.12.2016 на посаді слідчого спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області; стягнути з ГУНП в Івано-Франківській області на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 11608 грн 38 коп; зобов'язати ГУНП в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за 27 діб невикористаної відпустки за 2016 рік в розмірі 3067 грн 31 коп.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки за 2016 рік в розмірі 3067 грн. 31 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 грудня 2016 року по 05 жовтня 2017 року в розмірі 47577 грн. 76 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що в ході проведення службового розслідування в нього не було відібрано пояснень, що позбавило його брати участь у службовому розслідуванні. При цьому, суд при прийнятті оскаржуваної постанови безпідставно погодився із тим, що відповідачем при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_3 з поліції повністю проігноровано вимоги п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення. На час прийняття оскаржуваних наказів не було жодного судового рішення, яке набрало законної сили, щодо притягнення його до кримінальної відповідальності. Судом не наведено переконливих мотивів у чому саме виразилося порушення ним дисциплінарного проступку, в зв'язку із чим накладення дисциплінарного стягнення на позивача в частині винесення оскаржуваних наказів, є передчасним. Також, звільнення ОСОБА_3 відбулось без згоди профспілкового органу.

Зазначає, що відповідачем не доведено суду факту правомірності припинення перебування позивача на державній службі, а оскаржувані накази видані необгрунтовано, без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням чинного законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

При апеляційному розгляді представник позивача підтримав вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, погодившись з рішенням суду про нараховані позивачем компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за затримку розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Насамперед, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 195 КАС України апеляційний перегляд цієї справи здійснюється в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 працював на різних посадах в структурних підрозділах Управління МВС України в Івано-Франківській області з 20.05.2013. На посаді слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області почав працювати з 07.11.2015 (а.с. 26-28, 49-54).

20.10.2016 працівниками прокуратури Івано-Франківської області спільно з Управлінням внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області ДВБ Національної поліції України та Управління служби безпеки України в Івано-Франківській області, в результаті проведених заходів по кримінальному провадженню №00000215 за ст. 368 ч. 3 Кримінального кодексу України, в м. Івано-Франківську було затримано працівників Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, серед яких також слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3, які обґрунтовано підозрювались у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди у сумі 1500 доларів США від ОСОБА_4, за повернення йому автомобіля «BMW-318», державний номерний знак НОМЕР_1, який був затриманий та вилучений 13.10.2016 за підозрою в підробці реєстраційних документів.

За вказаним фактом, відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», на виконання п. 2.2.2 наказу МВС України від 12.03.2013 №230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області прийняло наказ №1264 від 20.10.2016 «Про призначення та проведення службового розслідування» (а.с. 69).

21.10.2016 прокуратурою Івано-Франківської області оголошено позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

24.10.2016 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду відсторонено ОСОБА_3 від посади слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області строком на два місяці до 23.12.2016 (а.с. 29).

25.11.2016 тимчасово виконуючий обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області затвердив Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Головного управління в Івано-Франківській області від 25.11.2016 (а.с.14-23).

Згідно п. 2 вказаного Висновку, за грубе порушення вимог ч. 1 ст. 8 та п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014, керуючись статтями 2, 7, 12, 14 вказаного Статуту, комісія з проведення службового розслідування рекомендувала звільнити з органів Національної поліції України слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3

За вищевказані порушення, на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 25.11.2016 №1435, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів Національної поліції України (а.с. 11-12).

05.12.2016 тимчасово виконуючий обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області прийняв наказ № 485 о/с «По особовому складу», відповідно до якого лейтенанта поліції ОСОБА_3, слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, згідно з пунктом 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з 08.12.2016 звільнено зі служби в поліції за підпунктом 6 ( у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з виплатою компенсації за 27 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2016 році (а.с. 10).

Підставою для прийняття даного наказу вказано наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 25.11.2016 №1435 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП».

Відмовляючи в задоволенні цієї частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновком службового розслідування доведено вчинення позивачем дій, які не сумісні з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського, а тому прийняття наказу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №1435 від 25.11.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів Національної поліції України та наказу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №485 о/с від 05.12.2016 про звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції є обґрунтованим.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за 27 діб невикористаної відпустки за 2016 рік в розмірі 3067,31 грн., то зважаючи на те, що Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області не виплатило належної при звільненні суми грошової компенсації за невикористану відпустку, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

При цьому, предметом апеляційного перегляду є тільки вимоги щодо незаконного звільнення з посади.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності звільнення позивача з посади, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов'язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої частини шостої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас пунктом 9 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (стаття 13 вказаного Закону).

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватись заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно статті 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктами 8.1, 8.3 Інструкції встановлено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

З матеріалів справи видно, що згідно висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 25.11.2016, затвердженого тимчасово виконуючим обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 25.11.2016, аналіз зібраних матеріалів давав підстави вважати, що слідчий спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3, на порушення вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, вимог частини 1 статті 8 та пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», вимог статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», а також в порушення інтересів служби, з метою забезпечення своїх приватних і корисливих інтересів, у непередбачений процесуальними законами спосіб, вчинив дії які свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського, як особи котра стоїть на варті закону і правопорядку, підривають авторитет поліції, принижують звання рядового і начальницького складу, а тому є безумовними та достатніми підставами вважати їх такими, що мають явно дискредитуючий характер і які не сумісні з проходженням ОСОБА_3 служби в поліції.

При цьому, вказані події набули широкого розголосу серед населення, що підірвало авторитет поліції Івано-Франківської області в очах громадськості.

Даний висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 25.11.2016, позивач в передбаченому законодавством порядку не оскаржував.

В той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни.

Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій.

Дане порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства, що призвело до підриву авторитету, формування негативної думки про поліцію та дискредитації звання працівника поліції.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність на час прийняття рішення про звільнення ОСОБА_3 вироку або постанови суду, якими б позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, не свідчить про відсутність у його діях ознак дисциплінарного проступку (порушення службової дисципліни), яке доведено матеріалами службового розслідування.

Щодо твердження позивача про те, що в ході проведення службового розслідування в нього не було відібрано пояснень, то суд першої інстанції вірно зазначив, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 справа №6-2801цс15.

Як встановлено судом 20.10.2016 працівниками прокуратури Івано-Франківської області спільно з Управлінням внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області ДВБ Національної поліції України та Управління служби безпеки України в Івано-Франківській області, в результаті проведених заходів по кримінальному провадженню №00000215 за ст. 368 ч. 3 Кримінального кодексу України, в м. Івано-Франківську було затримано працівників Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, серед яких також слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3, які обґрунтовано підозрювались у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди у сумі 1500 доларів США від ОСОБА_4

В матеріалах справи також наявна копія обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000215 від 17.10.2016 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 25.01.2017, затвердженого 30.01.2017 прокурором, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням - прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Івано-Франківської області (а.с. 121-131). Згідно вказаного обвинувального висновку, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується в одержанні неправомірної вигоди в групі осіб за попередньою змовою для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України. В скоєному щиро розкаявся.

Як встановлено судом, то Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області зверталося з листом до старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області для надання дозволу для зустрічі з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які утримувалися під вартою, для опитування вказаних осіб у рамках службового розслідування (а.с. 76).

Однак, листом від 24.11.2016 №17-1330-16 заступник начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області відмовив в наданні вищевказаного дозволу на проведення опитування ОСОБА_3, який на той час утримувався під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань №12, вказавши на не завершення досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженню (а.с. 77).

Враховуючи вищевказані обставини справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованих підстав для застосування відповідачем найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а відсутність письмових пояснень ОСОБА_3 з приводу наведених обставин зазначених подій обумовлена об'єктивними причинами, а тому не може слугувати підставою для скасування пункту 1 наказу відповідача від 25.11.2016 за №1435 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП».

На думку колегії суддів, відповідачем при звільненні позивача з органів внутрішніх справ не було допущено порушень вимог Дисциплінарного статуту щодо порядку проведення службового розслідування, а обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру та ступеню тяжкості допущеного ОСОБА_3 проступку.

Щодо відсутності згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_3, то суд вірно вказав, що в даному випадку, ОСОБА_3 перед звільненням займав посаду слідчого спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, тобто був поліцейським, а тому при звільненні позивача не потрібна згода профспілкового органу на його звільнення.

Окрім цього, як встановлено судом, то слідчий спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_3 не перебував на профспілковому обліку Івано-Франківської обласної профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ України та профспілкових внесків не сплачував.

Вказане підтверджується листом Івано-Франківської обласної профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ України від 14.03.2017 №15 (а.с. 45) та довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 16.03.2017 №131/108/29-2017 (а.с. 87).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі №809/323/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук

Повний текст судового рішення виготовлено 19.12.2017