Справа № 820/5055/17
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2017 р. № 820/5055/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - не прибув,

третя особа - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 Тхі Чієн до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 Тхі Чієн, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_2 Тхі Чієн, ІНФОРМАЦІЯ_1, Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 110 від 05.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.09.2017р. ОСОБА_2 Тхі Чієн Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області було повідомлено про скасування дозволу на імміграцію в Україну, надано під розпис копію Рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_2 Тхі Чієн № 110 від 05.09.2017 року та копію Висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн від 05.09.2017 року. Позивач Рішення відповідача є противоправним, незаконним і необґрунтованим та таким, що порушує права, свободи і законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні на законних підставах у звязку з чим підлягає скасуванню.

Представник позивача, у судовому засіданні позов підтримала, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, надав письмові заперечення, в яких проти позову заперечував з підстав його необґрунтованості, просив розгляд справи проводити без участі представника..

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що громадянка СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн, ІНФОРМАЦІЯ_2, 26.06.2006 року звернулась до Васильківського МВ ГУС України в Київській області з клопотанням про отримання озволу на імміграцію в Україні на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка є матір'ю іммігрантки та її неповнолітня донька ОСОБА_2 ОСОБА_2 Чанг. ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка міста Харкова, має право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 3 статті 8 Закон «Про громадянство України».

На підставі вказаного, 06.10.2006 року керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в Київській області було прийнято рішення про надання громадянці СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн, ІНФОРМАЦІЯ_2 дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону (дозвіл на окремому бланку не оформлявся) та документовано посвідкою на постійне проживання КВ № 11976/56860.

04.08.2017 року до Управління ДМС України в Київській області надійшов запит з ГУ ДМС України в Харківській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн, яка звернулась до вказаного територіального органу із заявою про обмін посвідки на постійне проживання, оскільки діюча є непридатною для використання.

Пунктом 4.5 розділу IV Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 06.08.2013 за № 1335/23867 (далі - Тимчасовий порядок), прийнятого відповідно до пункту 2 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 28 березня 2012 року № 251, передбачено, що працівник територіального органу чи підрозділу ДМС України при надходженні заяви про обмін посвідки, перевіряє наявність підстав для обміну посвідки.

Так, згідно висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію позивачу від 05.09.2017 року Управління ДМС України в Київській області встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 ОСОБА_2 Чанг, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент прийняття документів у її матері, не мала дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено її належність до громадянства України. Так, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Тобто отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно.

Таким чином громадянка СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн не могла бути визнана як мати іммігрантки.

За наведених обставин, міграційний орган дійшов висновку, що позивачка не могла бути визнаний як мати іммігрантки, а тому, рішення про надання їй дозволу на імміграцію прийнято усупереч законодавства, відтак, відповідач вважав за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію в Україну від 06.10.2006 № 17/6704 наданній громадянці СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн. ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати недійсною видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання КВ № 11976/56860 від 06.11.2006 та вжити заходів щодо її вилучення.

Управлінням ДМС України в Київській області відносно позивача 05.09.2017 року було прийнято рішення №110 Про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Позивач, не погодившись з останнім, звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно ст.1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон) іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Приписами ч.15 ст.4 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію", імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з п. 2, 3 ч.1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію", спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно з положеннями п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону України "Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви ( ч.4 ст. 11 Закону України "Про імміграцію").

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі по тексту Порядок № 1983).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Отже, прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які, на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що ВГІРФО ГУМВС України в Київській області прийнято рішення щодо надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України Про імміграцію, як особі, яка є матірю іммігрантки та документовано її посвідкою на постійне проживання, що свідчить про те, що за її зверненням 20.06.2006 р. при перевірці законності залишення на постійне проживання на території України, не було встановлено підстав для відмови останній у наданні дозволу на імміграцію.

У висновку від 05.09.2017 року про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянці СРВ ОСОБА_2 Тхі Чієн зазначено, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну як особа, яка є матірю іммігрантки.

Проте, неповнолітня ОСОБА_2 ОСОБА_2 Чанг, ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент прийняття документів у її матері, не мала дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено її належність до громадянства України.

Таким чином, на думку УДМС України в Київській області, позивач не міг бути визнаний як мати іммігрантки.

Також, у висновку зазначено, що відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону України "Про імміграцію", подається нотаріально засвідчений документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак, лише повнолітня дитина може нести фінансові зобовязання перед батьками, а тому ця вимога не могла бути виконана позивачем, що відповідно до п.6 ст.12 Закону України "Про імміграцію" є підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд зазначає, що спірне рішення відповідача прийнято саме на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" (інші випадки, передбачені законами України).

Проте, назване рішення не містить в собі посилань на встановлений міграційним органом інший випадок, передбачений законом України, крім визначений ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 Тхі Чієн .

Суд зазначає, що доказів надання позивачем при отриманні дозволу на імміграцію неповного пакету документів, передбаченого законом, приховування даних щодо сімейного стану, не надано.

Окремо суд зазначає, що ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області під час надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою ОСОБА_2 Тхі Чієн, жодних заперечень щодо комплектності поданих документів не повідомляв, адже відповідно до вимог ст. 9 Закону України Про імміграцію неподання особою всіх визначених законом документів є підставою для неприйняття заяви про надання дозволу на імміграцію.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав, у розумінні ст. 12 Закону України Про імміграцію для скасування позивачу дозволу на імміграцію.

При цьому, відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Крім того, суд звертає увагу, що в порушення вимог Порядку № 1983, питання про скасування дозволу на імміграцію розглядалось без запрошення позивача для надання пояснень, при винесенні оскаржуваного рішення не вивчались обставини, зокрема, не спростовано належність доньки позивача ОСОБА_2 ОСОБА_2 Чанг, ІНФОРМАЦІЯ_3 до громадянства України.

Таким чином, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання дозволу на імміграцію.

Такими наслідками, відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію", є обов'язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Окрім цього, суд, вирішуючи спір по суті, враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення по справі "МакМайкл проти Сполученого Королевства" (McMichael v. United Kingdom) від 24.02.1995 р., Series A, № 307, р. 55, § 86 "для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання".

Таким чином, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, під час прийняття рішення не враховувалась наявність неповнолітньої дитини та її законне право на проживання разом з батьками.

Крім того, згідно положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Таким чином, дії відповідача, у процесі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_2 Тхі Чієн, ІНФОРМАЦІЯ_1 № 110 від 05.09.2017 року, знаходять своє відображення у відповідних процесуальних рішеннях, відтак, належним способом захисту прав позивача є саме скасування процесуальних рішень відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, відновляючи права позивача, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення відповідача, як прийнятого не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, без урахування принципу пропорційності, а також, права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З врахуванням вищевказаного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 160-163, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 Тхі Чієн до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

2. Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 110 від 05.09.2017 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_2 Тхі Чієн, ІНФОРМАЦІЯ_1

3. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 19.12.2017 р.

Суддя Рубан В.В.