Справа № 537/2324/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 р.Справа № 537/2324/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.10.2017р. по справі № 537/2324/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ОСОБА_2

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції (надалі по тексту відповідач-1), інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ОСОБА_2 (надалі по тексту відповідач-2), в якому просив суд:

-скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №603088 від 01.05.2017 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Скасовано постанову серії АР № 603088 від 01.05.2017 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2017 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2017 року інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії АР № 603088 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до змісту постанови, 01.05.2017 року о 12 год. 41 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Кременчуці по вул. Першотравнева не користувався ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» ПДР України та під час руху користувався засобом звязку тримаючи його у руці, чим порушив п. 2.9 «д» ПДР України, на вимогу поліцейського не предявив посвідчення водія, чим порушив п. п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України, за що його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення(дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення таКримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи та зупинення транспортного засобу.

Частиною 2 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобовязана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З аналізу наведених приписів Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що поліцейський може зупинити транспортний засіб та перевірити документи особи у разі вчинення такою особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно постанови серії АР № 603088 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Кременчуці по вул. Першотравневій був непристебнутий ременем безпеки та користувався засобом звязку, який тримав у руці чим порушив п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» ПДР України, під час його зупинки на вимогу поліцейського не предявив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до п. 2.3 «в» ПДР України, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно з п. 2.9 «д» ПДР водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п. 2.1 «а», «б» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Порушення п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» Правил дорожнього руху України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 4 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Проте, колегія суддів зазначає, що оскаржуваною постановою позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП притягнуто не було.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує з оскаржуваної постанови та матеріалів справи, зупинення транспортного засобу позивача з метою перевірити документи позивача, та як наслідок притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання п. 2.1 «а», «б» Правил дорожнього руху України, відбулося внаслідок порушення, на думку відповідача, позивачем п. 2.3 «в», п. 2.9 «д», Правил дорожнього руху України.

Проте, колегія суддів зазначає, що відповідачами не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування висновків про порушення позивачем п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» Правил дорожнього руху України та як наслідок правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу наведених норм слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП України є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення не складався, письмові пояснення у позивача не відбиралися, свідків у постанові не зазначено, відеозапис порушення позивачем п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» ПДР України відповідачем не здійснений, отже доказів в підтвердження факту порушення позивачем п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» ПДР України відповідачами не надано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на письмові пояснення інспектора Чаплянко С.М. в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки інспектор є службовою особою, яка під час несення служби разом з інспектором Івко К.С. зупинила транпортний засіб позивача, а отже є зацікавленою особою, а тому її письмові пояснення не можуть бути враховані як беззаперечний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачами не доведено порушення позивачем п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» ПДР України, що стало підставою зупинення позивача та перевірки у нього документів, а отже не надано доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на недоведеність відповідачем порушення позивачем п. 2.3 «в», п. 2.9 «д» ПДР України колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.10.2017р. по справі № 537/2324/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 13.12.2017 р.