Справа № 807/2247/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11300/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року, ухвалену суддею Луцович М.М., 14:55:58 год, м.Ужгород, дата складання повного текту рішення 24 жовтня 2017 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ Україна» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації,-

В С Т А Н О В И В:

19.12.2016 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ Україна» звернулося до суду з позовом до Закарпатської митниці ДФС, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2 про коригування митної вартості; визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано рішення Закарпатської митниці ДФС України від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2 про коригування митної вартості. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України до митної вартості включаються лише транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України, відтак посилання відповідача про неврахування позивачем вартості витрат на доставку порожнього транспортного засобу з пункту перетину митного кордону України до місця завантаження товару у м. Тарнув (Польша) є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, як обовязкової умови з якою закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної вартості товарів. Таким чином, що у митного органу не було підстав для витребування додаткових документів.

Водночас, суд першої інстанції наголошує на тому, позивач не ухилявся від виконання свого обовязку, а навпаки надав на вимогу відповідача додаткові документи (а саме сплативши фінансові гарантії по двом додатковим митним деклараціям), що свідчить про добросовісність дій позивача, зокрема економічну виправданість дій платника митних платежів (податків, зборів тощо).

Разом з тим, вважає, що не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо доводів на нелогічність маршруту з м. Тарнов до м. Ужгород, оскільки право обирати маршрут щодо доставки товару належить виключно субєкту господарювання, що узгоджується з положеннями ст. 42 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції вказує на те, що при здійсненні господарської діяльності підприємства вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законодавством, та самостійно визначати умови виконання зобов'язань, зокрема, договори про транспортного експедирування.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Закарпатська митниця ДФС оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ТзОВ «ЕЙСІПІ Україна» було подано до митного оформлення Закарпатській митниці ДФС МД № 305090004/2016/008567 на товар «Неорганічні кисневмісні сполуки неметалів: діоксид вуглецю (С02), з вмістом діоксиду вуглецю 99,9%, у рідкому стані, охолоджений, призначений для використання в харчовій промисловості для газування напоїв, у металевій цистерні, наливом: арт.01982 - 18120кг. Виробник: Air Produce. Країна виробництва: Полыца, країна походження Євросоюз». Однак, заявлена декларантом за першим методом митна вартість товару на умовах поставки БСА Тарнів становить 0,0644 дол. США/кг, в той час як середній рівень митної вартості ідентичних товарів походженням з Євросоюзу, оформлення яких здійснюється в зоні діяльності Закарпатської митниці ДФС, на умовах БСА та EXW становить 0,0780 - 0,1308 дол.США/кг, що призвело до виникнення у митного органу сумніву в частині достовірності заявленої митної вартості.

За результатами опрацювання наданих до митного оформлення документів встановлено, що заявлено неповні відомості про митну вартість товару внаслідок невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості в частині включення до митної вартості товару витрат на транспортування товару за межами митної території України не в повному обсязі.

В ході проведеної консультації декларант не погодився з рівнем митної вартості, запропонованої органом доходів і зборів.

В якості додаткових підтверджуючих документів декларантом було надано експертний висновок щодо вартості товару 19-09/1369 від 11.10.2016 року, копію експортної декларації країни відправлення від 10.10.2016 року № 16РL402010Е0407270, калькуляцію ціни товару, квитанції та податкові накладні, виписки по рахунку, комерційна пропозиція продавця.

Апелянт стверджує, що при опрацюванні всіх поданих документів встановлено, що має місце невірне визначення декларантом митної вартості товарів шляхом невірно проведеного розрахунку числового значення складових митної вартості в частині не включення до неї повної суми витрат на транспортування товару за межами митної території України

Таким чином, невірно проведений декларантом розрахунок числового значення складових митної вартості став підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості товару та прийняття митницею Рішення про коригування митної вартості № 305090004/2016/000001/2 від 12.10.2016 р..

При визначенні числового значення митної вартості товару за основу була взята фактурна вартість товару (3624 польських злотих), заявлена декларантом згідно поданих документів та вищенаведений розрахунок необхідних до включення до митної вартості транспортних витрат (1515,6131 польських злотих) згідно довідки від 10.10.2016р. №10/10, числове значення митної вартості становить (3624+1515,6131)/18120 кг (вага нетто) =0,283 польських злотих за кілограм товару.

Апелянт вважає, що в даному випадку, обставини справи вказують на невірне визначення декларантом митної вартості товарів шляхом невірно проведеного розрахунку числового значення складових митної вартості в частині не включення до неї повної суми витрат на транспортування товару поза митною територією України. Зокрема, транспортні витрати повинні включати в себе всю вартість перевезення поза митною територією України, в тому числі витрати, повязані з подачею порожнього транспортного засобу для завантаження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно з зовнішньоекономічним договором поставки рідкого діоксиду вуглецю (СОг) від 09.12.11р. № ACP/C/CNT/30/2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕйСіПі Польська» (АСР Polska) - (постачальник) та ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» (одержувач), позивачу надійшов товар на умовах Інкотермс: FCA PL Tarnow (із заводу у м. Тарнув, Польща) рідкий діоксид вуглецю, код УКТЗЕД 2811 21 00 00, країна виробник Польща, вагою брутто 18120 кг та ціною 3624,00 злотих або 200 злотих за тонну, відповідно до товаросупровідних документів, передбачених пунктом 4.4 Договору поставки рідкого С02 (а.с. 9-17).

Оплата за товар згідно з рахунком-фактурою SI1607161 від 10.10.2016 року (а.с.39) здійснена ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» повністю 20.10.2016 року у сумі 3368,00 злотих, про що свідчить регістр від 18.10.2016р. до сплати та банківські документи (а.с.40).

Перевезення товару здійснювалося ТОВ «Ю-Трансавто» на підставі договору з позивачем про надання транспортно-експедиційних послуг та послуг з перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом № АСР/2016/1 від 29.01.2016р. (а.с.41- 45). Вартість перевезення двоокису вуглецю СОг (вид транспортування, коли він слідує за товаром та перевезення товару) склала 13824,00 грн., з ПДВ 20 % - 268,80 грн.(а.с. 46-48).

Оплата за транспортні послуги з перевезення поставленого товару згідно з рахунками- фактури № СФ-0000069 від 11.10.2016р. (а.с.50) позивачем здійснена повністю 12.10.2016 року в сумі 13824,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими документами(а.с. 51).

11.10.2016р. до митного поста «Мукачево» Закарпатської митниці ДФС України декларантом ОСОБА_1П від імені позивача була подана митна декларація МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року для проведення митного оформлення зазначеного товару, митна вартість якого визначена за ціною контракту з додаванням транспортних витрат за межами України 30153,40 грн. (а.с.59-60), що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ 25,827169 на день декларування 11.10.2016р. становить 0,06443 дол. США за 1 кг. товару.

12.10.2016р. Закарпатською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товару №305090004/2016/000001/2 (а.с. 105-106), митна вартість на товар була визначена (збільшена) відповідачем на рівні 0,0644 дол. США за 1 кг або 64,40 дол. США за 1 т, з додаванням транспортних витрат на доставку транспорту до пункту навантаження (транспортні витрати).

Окрім цього, Закарпатською митницею ДФС було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року (а.с. 107-108).

Причиною для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та складення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів слугувало те, що при здійсненні розрахунку сум транспортно-експедиційних витрат позивачем були враховані тільки витрати на перевезення вантажу від Тарнува (Польща) до кордону України (м. Ужгород) та сума експедиційних витрат, тобто без врахування транспортних витрат на доставку порожнього транспортного засобу до місця завантаження.

12.10.2016р. позивач подав відповідачу нову митну декларацію № 305090004/2016/008723 (а.с. 109-110), відповідно до якої оформив товар у митний режим вільного обігу (ІМ-40), сплативши митні платежі.

У період з 12.10.2016р. по 12.12.2016р. відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості позивач надав відповідачу фінансової гарантії у вигляді грошових застав по митній декларації МД№ 305090004/2016/008723 на загальну суму 879,59 грн., а саме 028 ПДВ 879,59 грн.

07.11.2016р. позивач звернувся до відповідача із листом-заявою № 259 про надання додаткових документів і пояснень (а.с. 111-119)

18.11.2016 позивач отримав поштою лист-рішення відповідача про результат розгляду заяви від 07.11.2016р. № 1520/39/07-70-19 від14.11.2016 (а.с.121-124), згідно з яким рішення про коригування митної вартості від 12.10.2016р. № №305090004/2016/000001/2 залишено без змін.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положеннями ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів.

Частиною 1 ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч.6 ст.57 МК України).

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 МК України).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Товариством застосовано основний метод визначення митної вартості - за ціною договору.

Відповідно до ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Згідно з ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відтак, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ч.2 ст.53 МК України Товариство представило митному органу наступні документи: міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 2016/1876 від 09.10.2016р.; договір № АСР/2016/1 від 29.01.2016р. про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом з додатком; інші документи, які стосуються транспортних послуг декларованих товарів: довідки про транспортні витрати 10/10 від 10.10.2016р., зокрема, заявка на транспорт (перевезення); інвойс № SI1607161 від 10.10.2016 р.; додаток №1 від 09.12.2011 р. до зовнішнього-економічного договору; додаток № 8 від 15.12.2015 р. до зовнішнього-економічного договору; зовнішньо-економічний договір № ACP/C/CNT/30/2011 від 09.12.2011р. до 31.12.2021р.; договір про надання митно-брокерських послуг № 060-16 від 29.09.2016 р.; сертифікат походження EUR-1 PL/MF/AK 0107842 від 10.10.2016р.

Так, відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015р. (справа 814/283/14) зазначив, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у рішеннях від 31 березня 2015 року (справа 21-127а15), від 02 червня 2015 року (справа 21-498а15), від 31 березня 2015 року (справа 21-53а15).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

Згідно з п.1 ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, яка регулює порядок коригування митної вартості товарів зазначено, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.2 ст.55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити в тому числі, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (п.4).

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу (ч.4 ст.55 МК України); декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).

Щодо вказаного митним органом обґрунтування визначення митної вартості ввезеного Товариством товару, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.4 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця (ч.5 ст.58 МК України).

Відповідно до п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Вказана норма не передбачає необхідності включення до митної вартості товарів витрат на переміщення транспортного засобу, коли він не переміщує товари (без вантажу).

В силу приписів ч.2 ст.53 МК України документами, якими підтверджуються витрати на транспортування товару, якщо перевезення здійснює транспортна організація є: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг.

Враховуючи, що відповідно до ч.10 ст.58 МК України до митної вартості включаються лише транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необґрунтованості покликання відповідача на неврахування Товариством вартості витрат на доставку порожнього транспортного засобу з пункту перетину митного кордону України до місця завантаження товару у м. Тарнів (Польща).

При цьому, з матеріалів справи судом апеляційної інстанції не встановлено, а апелянтом належними та допустимими доказами не підтверджено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, як обовязкової умови з якою закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної вартості товарів.

Водночас, проведення консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості є правом, а не обовязком декларанта.

Відповідно до положень ст.256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні розяснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з ч.7 ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

На підставі системного аналізу законодавчих положень та обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що для митного оформлення товару Товариством надано митному органу усі необхідні документи, які повністю підтверджували числові значення складових митної вартості товарів та давали можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту). Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем в ході судового розгдяду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ Україна» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2 про коригування митної вартості та визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567.

Частиноми 1,2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач правомірності свого рішення не довів.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст.242 КАС України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Так у Рішення у справі ТОВ «Полімерконтейнер» проти України від 24.11.2016р., остаточне від 24.02.2017р. (заява № 23620/05) Суд зазначив, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння своїм майном має бути законним. Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і сумісності з нормами права, яка включає в себе свободу від свавілля. Крім того, будь-який випадок втручання, у тому числі один із результатів заходів для забезпечення сплати податків, повинен відповідати «справедливому балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогам захисту основних прав особистості. Умови для досягнення такого балансу відображаються в структурі статті 1 Протоколу 1 в цілому. Необхідний баланс не буде знайдено, якщо зацікавленій особі довелося нести індивідуальний і надмірний тягар. Суд також зазначає, що, як встановлено національними судами, в період між 2001 і 2006 роками, митні органи постійно призначали невірний код класифікації для одного і того ж товару, що імпортується компанією-заявником, що призвело до значного збільшення розміру митних зборів до сплати останнім. Іншими словами, судові заходи, були позбавлені будь-якого процесуального ефекту і обмежувалися лише повідомленням факту відшкодування. Суд інтерпретує це, як ознаку того, що по-перше, митні органи діяли довільним чином, і по-друге, не було ніяких механізмів, щоб покласти край такій практиці.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у справі №807/2247/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ Україна» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 20.12.2017 року.