Справа № 234/11673/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року справа №234/11673/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року (повний текст складено 19 жовтня 2017 року в м. Краматорську) у справі № 234/11673/17 (головуючий І інстанції Демидова В.К.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області (далі ОСОБА_3) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матірю одиначкою, та згідно чинного законодавства отримує державну соціальну допомогу для матері одиначки на дитину. Вперше вона звернулася до ОСОБА_3 за призначенням державної допомоги на дітей одинокій матері 30.03.2016 згідно Закону України від 21 листопада 1992 року N 2811-XII «Про державну допомогу сімям з дітьми» (далі Закон N 2811-XII). Вона підготувала необхідні документи та подала до ОСОБА_3. Документи в неї прийняли, але ніякої чіткої відповіді вона не отримала. Окрім цього згідно відповіді, яку їй було надано ОСОБА_3 від 30.06.2017 зазначено, що Постановою КМУ №365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - ВПО). Відповідно до цього Порядку, з 08.06.2016 призначення усіх видів державної допомоги ВПО здійснюється за рішенням міської комісії призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО після складання акту обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Але в дійсності перевірка не здійснювалась. Так, вона довго не отримувала відповіді від ОСОБА_3, окрім цього вона була вагітна та постійно відвідувала лікарні. ОСОБА_1 відвідала ОСОБА_3 в липні 2016 року, і лише тоді їй на місці, по факту через 4 місяця, сповістили про відмову у наданні державної соціальної допомоги для одинокої матері. Як їй тоді сповістили і продублювали у відповіді з ОСОБА_3 від 30.06.2017, до предявленої нею заявою була подана довідка про облік ВПО від 29.03.2016 №1426/68867 без відмітки - штампу ДМС на зворотному боці довідки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Тобто, станом на 30.03.2016 довідка про облік ВПО №1426/68867 була недійсна. Позивач вважала протиправним те, що працівники ОСОБА_3 одразу її не повідомили про недійсність довідки, а повідомили лише тоді, коли вона прийшла до них у липні. Тобто термін, протягом якого приймається відповідне рішення, складає не більше 10 днів, однак, працівники ОСОБА_3 повідомили її про відмову лише у липні. Після того, як вона отримала відмову від ОСОБА_3, до неї у серпні прийшла міська комісія призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО. Вона у цей час знаходилася у лікарні на збереженні, так як знаходилася на останньому місяці вагітності. Тому цілком обґрунтовано, що на той момент вони не знайшли її за місцем проживання. Заява про призначення була надана ще 30.03.2016 і нею було надано всі необхідні документи, а згідно Закону N 2811-XII, п.36 Порядку №1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами. До заяви від 31.03.2016 нею предявлена довідка про облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2016 №1426/68867 без відмітки - штампу ДМС на зворотному боці довідки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Виплата усіх видів соціальної допомоги ВПО регламентується постановою КМУ від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою визначено, що матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування на обліку (п.1 вищезазначеній Постанови), що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком №509. Але 08.06.2016 КМУ затвердив зміни до Постанови №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", згідно яких відмітка територіального підрозділу міграційної служби для дійсності довідки не потрібна, про що, знову ж таки, працівники ОСОБА_3 не повідомили її. Після цього вона знову звернулася до ОСОБА_3 та з жовтня їй була призначена допомога для одинокій матері.

Але за ці 7 місяців з березня по вересень її дитина не отримала державну допомогу, на яку вона має право згідно чинного законодавства. І це через те, що працівники ОСОБА_3 недбало віднеслися до своїх обовязків. Через те, що вони невчасно сповістили її про певні складнощі при отриманні державної допомоги, вони позбавили її дитину державної допомоги. Окрім цього, на її думку, є помилки в нарахуванні цієї державної допомоги.

Відповідно до ст. 18 Закону N 2811-XII допомога на дітей одиноким матерям надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. У відповіді з ОСОБА_3 від 30.06.2017 зазначено, що середньомісячний дохід сімї в розрахунку на одну особу - загальному доходу сімї за попередні шість місяців: 6 місяців: 3 члена сімї (згідно наданих декларації), тобто вона та двоє її дітей. Окрім цього, у цій відповіді зазначено, що інтереси матері враховуються при наданні до ОСОБА_3 заяви та декларації, а також при обчисленні середньомісячного сукупного доходу сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, так як від суми середньомісячного сукупного доходу сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців залежить сума призначеної допомоги на дітей одиноким матерям. Тобто, розрахунок щодо призначення державної допомоги повинно проводитись за наступною схемою: від загального доходу сімї віднімається мінімальний прожитковий мінімум для працездатної людини (для матері), після цього сума, що залишилася, розділяється на всіх діточок, та здійснюється доплата у розмірі різниці прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку та суми, яка вийшла після розподілу на двох дітей для однієї дитини відповідного.

Але, інтереси матері не враховуються при призначення допомоги. Окрім цього, при такому розрахунку, яке здійснює ОСОБА_3, страждають інтереси її дітей, так як вони не в повному обсязі отримують необхідної для їх існування державної допомоги. З часу набрання чинності Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) , а саме з 13.01.2016, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі. Такий висновок також випливає з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», законодавець виключив п.5 ч.2 ст.9 Закону, норма якого передбачала обовязок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців зявлятися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

З огляду на принцип законності пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні щомісячної допомоги на п.7-1 Порядку через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає діючому законодавству. З урахуванням вимоги ст. 20 Закону № 1706-VII, яка наголошує, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону, вважати наявність відмітки підрозділу Державної міграційної служби України ознакою дійсності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є рішенням помилковим і таким, що прийнято в порушення чинного законодавства.

Таким чином, довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, видана їй уповноваженою особою ОСОБА_3, з огляду на ст.4 Закону, діє безстроково, до того ж під час судового розгляду не встановлено обставин для скасування такої довідки з підстав, зазначених ст.12 Закону № 1706-VII, а тому рішення відповідача, згідно якого позивачу було відмовлено у призначенні адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі, є протиправним.

Просила суд визнати дії посадових осіб ОСОБА_3 неправомірними; зобовязати ОСОБА_3 здійснити виплату загальної суми допомоги для одинокої матері на дитину за період з серпня 2014 року по 3 жовтня 2016 року; зобовязати ОСОБА_3 зробити перерахунок державної соціальної допомоги для одинокої матері на дитину з врахуванням прожиткового мінімуму матері за період з серпня 2014 року по 3 жовтня 2016 року.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року у справі № 234/11673/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, порушив положення Конституції України, передбачені ст.ст. 1, 3, 8, 19, 21, 22, 46, 48, 55, 56, 64, 68, 92, 95. Також порушено приписи Конституційного Суду України, оскільки, Конституційний суд України своїми преюдиційними рішеннями №8-рп/99 від 06.07.1999, №5-рп/2002 від 20.03.2002, №7-рп/04 від 17.03.20014, 320-рп/04 від 01.12.2004, №6рп/2007 від 09.07.2007 по справі №1-29/2007, №10-рп/2008 від 22.05.2008 по справі №1-28/2008 та №26-рп/2008 від 27.11.2008 по справі №1-37/08, №19-рп/2010 від 09.09.2010 по справі №1-40/2010, що унеможливлювали реалізацію прав позивача на отримання соціального захисту.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечувала представник відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, звернулася 29.03.2016, як уповноважений член сімї, до ОСОБА_3 для взяття на облік як внутрішньо-переміщена особа та отримання довідки. ОСОБА_3 видало ОСОБА_1 довідку від 29.03.2016 за №1426/68867.

ОСОБА_1 надала заяву про зміну адреси фактичного проживання. ОСОБА_3 видало дублікат довідки від 29.03.2016 за №1426/68867 за вказаною новою адресою місця перебування, а саме м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 37. Надалі ОСОБА_1 знову повідомила ОСОБА_3 про зміну фактичного місця перебування. ОСОБА_3 видало довідку від 17.10.2016 за № ОСОБА_1 за останньої адресою фактичного перебування, а саме АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 відповідно до наданих повноважень здійснює облік внутрішньо переміщених осіб на виконання Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі - Порядок №509) та призначає щомісячну адресну допомогу зазначеним особам згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 (далі - Порядок №505).

Як вбачається з матеріалів справи, вперше до ОСОБА_3 за призначенням державної допомоги на дітей одинокій матері згідно Закону N 2811-XII Позивач звернулася з заявою від 30.03.2016. В заяві в переліку державних допомог поставила позначку власноруч лише в рядку «допомогу на дітей одиноким матерям» та зазначила, що в інші ОСОБА_3 за призначенням державної допомоги на дітей одиноким матерям не звертались. В декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги Позивач зазначила лише себе та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

За даними ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Мінсоцполітики України» від 01.04.2016 №013-94003/п було зясовано, що особова справа Позивача по призначенню допомоги на дітей одиноким матерям передана в ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради.

Для перевірки перебування на обліку та виключення факту подання заяви на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям за місцем попереднього проживання, з метою одержання паперової та електронної справи та довідки-атестату про зняття з обліку в випадку отримання державної допомоги, управлінням направлено запит про перебування на обліку, як одержувача державної допомоги та висилку паперової та електронної особової справи за місцем попереднього обліку перебування Позивача до управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 11.04.2017 за №01-08/4981.

Повторно запит до ОСОБА_3 соціального захисту населення Дружківської міської ради направлено ОСОБА_3 від 10.05.2016 №01-08/6399.

До заяви від 30.03.2016 Позивачем предявлена довідка про облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2016 №1426/68867 без відмітки - штампу ДМС на зворотному боці довідки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці.

Згідно п.43 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня №1751 (далі - Порядок №1751) документи, необхідні для призначення державної допомоги сімям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви.

Згідно п.44 Порядку №1751 у разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви.

На підставі вищезазначеного рішення про призначення або відмову в призначенні державної допомоги може бути прийнято тільки після надання або отримання останнього документа. В випадку позивача це була інформація про перебування її на обліку в УПСЗН Дружківської міської ради, як одержувача будь-яких видів допомог згідно чинного законодавства. Тільки після зняття Позивача з обліку за попереднім місцем проживання могла бути розглянута її заява від 30.03.2016 про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям.

Інформація з ОСОБА_3 соціального захисту населення Дружківської міської ради про перебування Позивача на обліку надійшла до ОСОБА_3 24.05.2016 вх. №4065/01-15. Згідно інформації Позивач в УСЗН Дружківської міської ради за призначенням державної допомоги на дітей одиноким матерям не зверталась.

З наданої відповіді ОСОБА_3 від 30.06.2017 №01-08/5000 та від 27.07.2017 №01-08/5630 (а.с. 9-17) зазначено, що у звязку з тим, що довідка про облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2016 №1426/68867 не відповідала вимогам п.7 Порядку №509 та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637, у ОСОБА_3 були відсутні підстави для призначення допомоги на дітей одиноким матерям згідно заяви від 30.03.2016. Рішенням ОСОБА_3 від 01.06.2016 (протягом десяти днів після отримання інформації з УПСЗН Дружківської міської ради про перебування Позивача на обліку) на підставі п.7 Порядку №509 та п.1 постанови КМУ від 05.11.2014 №637 у призначенні державної допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 відмовлено. Повідомлення про відмову №01-08/7560 надіслано 01.06.2016 на адресу тимчасового проживання поштою за адресою: м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 24-542.

Електронна справа станом на 01.06.2017 до ОСОБА_3 не надійшла. Для отримання електронної справи позивача ОСОБА_3 втретє здійснено запит до ОСОБА_3 соціального захисту населення Дружківської міської ради від 03.06.2017 за №01-08/7804.

Наступну заяву на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 було надано до ОСОБА_3 20.07.2016.

Для отримання електронної справи позивача ОСОБА_3 в черговий раз здійснено запит до ОСОБА_3 соціального захисту населення Дружківської міської ради від 27.07.2017 за №01- 08/10147.

Електронна справа допомоги на дітей одиноким матерям надійшла до ОСОБА_3 16.08.2016 вх. №8240/01-15.

Згідно заяви від 20.07.2016 на призначення допомоги на дитину одинокій матері на доньку ОСОБА_4 - фактичною адресою проживання сім'ї зазначено вул. Лазо, 37-1.

На виконання Порядку №365 за адресою: м. Краматорськ, вул. Лазо, 37-1, спеціалістом ОСОБА_3 25.08.2016 проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб. Під час обстеження спеціалістом управління не підтверджено факт проживання позивача з дитиною за вказаною адресою, про що складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 25.08.2016 № 6176.

Згідно рішення комісії (протокол засідання від 12.09.2016 № 18) позивачу відмовлено у призначенні державної допомоги на дітей одиноким матерям згідно заяви від 20.07.2016. Рішення про відмову у призначенні допомоги одинокій матері 19.09.2016 №2219 надіслано поштою на адресу проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Наступну заяву про призначення адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, допомоги при народженні дитини, допомоги на дитину одинокій матері, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям позивач надала до ОСОБА_3 03.10.2016. 25.10.2016 ОСОБА_1 надала заяву про зміну адреси фактичного проживання на ІНФОРМАЦІЯ_6, та надала нові довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

З урахуванням норм Порядку №365, за адресою вул. Лікарняна, 19-16, ОСОБА_3 10.11.2016 проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб. Спеціалістом ОСОБА_3 підтверджено факт проживання за даною адресою у м. Краматорську, про що складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 10.11.2016 № 15492.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд не звернув уваги на наступне.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. За загальним правилом для звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII).

Відповідно до п. 10 ч. 1 Розділу VII Перехідні Положення Закону № 2147-VIII справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно вимогам ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Тобто, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 наголошує на тому, що про відмову в призначенні їй допомоги одинокій матері вона дізналася в липні 2016 року.

В своєму позові ОСОБА_1 заявляє вимоги про призначення допомоги одинокій матері за період з серпня 2014 року по 3 жовтня 2016 року (а.с.6). Саме з жовтня 2016 року вона стала отримувати державні допомоги, в тому числі і на одиноку матір, тому колегія суддів вважає, що якнайбільше, саме з жовтня слід обраховувати початок перебігу строку на звернення до суду з цим позовом.

При цьому, позивачем до суду першої інстанції не було надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, визнання причин пропуску такого строку поважними.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана позивачем 04.08.2017, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а.с. 2-6), тобто, після спливу встановленого шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції, що діяла на час вчинення відповідних процесуальних дій та ухвалення оскаржуваного судового рішення) та ч.2 ст. 122 КАС України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017.

Отже, Позивач звернулась до суду з пропуском шестимісячного строку звернення з адміністративним позовом, встановлених чинним законодавством України.

Про необхідність перевірки судом вимог КАС України щодо строків звернення з адміністративним позовом, дослідження наявності саме поважних причин для їх поновлення зазначено й у п.п. 13-14 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за процесуальним законодавством поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій, що підтверджені належними доказами.

У розумінні статті 99 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили обєктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим (постанова Верховного Суду України від 06.12.2016 в справі № 21-1532а16).

Колегія суддів зауважує, що жодних поважних причин, з яких позивач не мала змоги звернутися до суду з адміністративним позовом в шестимісячний строк з жовтня 2016 року, не вказано.

Надані ОСОБА_1 до апеляційного суду медичні документи зі своєї амбулаторної карти не можуть доводити поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки записи в ній вчинені в періоди до жовтня 2016 року.

За частиною 3 статті 315 КАС України передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

В ч. 1 ст. 319 КАС України зазначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на те, що адміністративний позов ОСОБА_1 поданий після спливу строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, враховуючи, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а судом таких не виявлено, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги залишити без розгляду.

Керуючись статтями 121, 122, 123, 240, 310, 311, 315, 319, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року у справі № 234/11673/17 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Повне судове рішення 22 грудня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_5