Справа № 813/1392/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10756/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Гулида Р.М. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект» до ОСОБА_4 управління Держпраці у Львівській обл. про визнання протиправними та скасування припису про усунення порушень законодавства про працю та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами (суддя суду І інстанції: ОСОБА_5, місце ухвалення: м.Львів, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 09.10.2017р.),-

В С Т А Н О В И Л А:

06.04.2017р. позивач ОСОБА_3 науково-виробнича асоціація підприємств /МНВАП/ «Авіокон проект» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати винесений відповідачем ОСОБА_4 управлінням Держпраці у Львівській обл. припис № 13-01-141/0802-0568 від 22.03.2017р. про усунення порушень законодавства про працю; провести відшкодування понесених судових витрат (а.с.4-7).

Також 24.04.2017р. позивач МНВАП «Авіокон проект» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати винесену відповідачем ОСОБА_4 управлінням Держпраці у Львівській обл. постанову № 2-0266 від 13.04.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами; провести відшкодування понесених судових витрат (а.с.48-51).

Ухвалою суду від 30.05.2017р. вищевказані позови обєднані в одне провадження із присвоєння справі № 813/1392/17 (а.с.73).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.115-117).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач МНВАП «Авіокон проект», який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.121-127).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення перевірки посадова особа відповідача вийшов за межі своїх повноважень та здійснив перевірку не лише стосовно дотримання трудових прав ОСОБА_6, звернення якого було підставою для проведення позапланової перевірки. При цьому, перевіркою охоплено коло питань щодо порядку надання та оплати щорічних відпусток іншим працівникам підприємства.

В спростування виявлених порушень зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про відпустки» позивачем розроблені графіки відпусток; про надання відпусток в періоди, що не передбачені відповідним графіком, підприємство не зобовязано повідомляти працівників; такі відпустки надаються на прохання працівників і на підставі їх заяв. Неможливість проведення виплати відпускних не пізніше як за три дні до початку відпустки зумовлена поданням заяв працівників менше ніж за три дні до її початку (в розглядуваному випадку в пятницю), що обєктивно перешкодило виплаті вказаних коштів. Також довідка про роботу ОСОБА_6 видана у відповідності до вимог чинного законодавства.

Окрім цього, під час розгляду справи судом не враховано постанову Сихівського районного суду м.Львова від 16.05.2017р., згідно якої закрито провадження у справі стосовно керівника позивача ОСОБА_7 за ч.1 ст.41 КУпАП (порушення законодавства про працю та охорону праці) за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, упродовж 20.03.2017р.-22.03.2017р. посадовою особою відповідача ОСОБА_4 управління Держпраці у Львівській обл. (головним державним інспектором Орнатом Т.М.) на підставі наказу № 0612-П від 16.03.2017р. та направлення № 0600 від 16.03.2017р. на проведення перевірки здійснено позапланову перевірку МНВАП «Авіокон проект» з питань додержання субєктом господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за наслідками якої складено Акт перевірки № 2 від 22.03.2017р. (а.с.13-21).

Вказана перевірка проведена з приводу скарги ОСОБА_8, діючої на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_6, що надійшла до відповідача 23.02.2017р. (а.с.38-39, 40-42).

Проведеною перевіркою виявлені наступні порушення вимог законодавства про працю:

адміністрацією підприємства письмово не повідомляється працівників про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні, а саме: згідно з наказом № 4-КТ від 17.02.2017р. ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 надано щорічні основні відпустки з 20.02.2017р., однак адміністрацією підприємства в ході проведення перевірки не представлено письмових повідомлень працівників про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні, чим не дотримані вимоги ч.5 ст.79 КЗпП України;

виплата заробітної плати працівникам підприємства за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 надано основні щорічні відпустки з 20.02.2017р. (наказ № 4-КТ від 17.02.2017р.), однак виплату заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки проведено 20.02.2017р. згідно відомості нарахування коштів № 4 від 20.02.2017р. (заробітна плата та аванси за лютий 2017 року на карткові рахунки співробітників) та відомості № 5 від 20.02.2017р., чим не дотримані вимоги ч.4 ст.115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки»;

власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видавати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а саме: в ході проведення перевірки при огляді долученої до звернення довідки, виданої ОСОБА_6 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.01.2017р. за № 01/27, встановлено, що в написі «за період з по» проставлено з 20.10.2004р. по 31.07.2007р., однак кількість років, місяців, днів вказано 00 років 00 місяців 01 день; при огляді долученої до звернення довідки, виданій ОСОБА_6 про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці від 27.01.2017р. за № 17 встановлено, що в написі «стаж роботи, який дає право на пільгову пенсію», зараховано лише такий період: «з 31 липня 2007 року до з 31 липня 2007 року», чим не дотримано вимог ст.49 КЗпП України.

На підставі складеного акта перевірки відповідачем винесені наступні документи:

припис № 13-01-141/0802-0568 від 22.03.2017р. про усунення порушень законодавства про працю (а.с.11-12);

постанову № 2-0266 від 13.04.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої за порушення вимог ст.49, ч.4 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки» накладено на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України на позивача штраф в розмірі 3200 грн. (а.с.53-54).

Вирішуючи наведений спір колегія суддів виходить з того, що матеріалами проведеної перевірки підтверджуються виявлені порушення вимог законодавства про працю; також під час судового розгляду вказані порушення не спростовані позивачем.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.79 КЗпП України конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Як встановлено перевіркою, працівники підприємства ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яким згідно із наказом № 4-КТ від 17.02.2017р. були надані, починаючи з 20.02.2017р., щорічні основні відпустки, не були письмово повідомлені про дату початку відпуски не пізніше як за два тижні.

Наведені позивачем доводи в спростування цього порушення не можуть прийматися до уваги, оскільки такі суперечать прямій вказівці закону про необхідність письмового інформування працівників про початок відпуски.

Окрім цього, за наведене порушення відповідачем не застосовувалися жодні санкції до позивача.

Згідно з ч.4 ст.115 КЗпП України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Частиною 1 ст.21 Закону України «Про відпустки» передбачено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Проведеною перевіркою зясовано, що виплата заробітної плати працівникам підприємства ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за весь час щорічної відпустки проведена пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Наведені позивачем доводи в спростування цього порушення не можуть прийматися до уваги, оскільки такі суперечать імперативній нормі закону, згідно якої заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно висновків перевірки підприємством невірно оформлено довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (№ 01/27 від 27.01.2017р.) та про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці (№ 17 від 27.01.2017р.), які були видані ОСОБА_6

Так, в написі довідки № 01/27 від 27.01.2017р. «за період з по» проставлено з 20.10.2004р. по 31.07.2007р., однак кількість років, місяців, днів вказано 00 років 00 місяців 01 день; в написі довідки № 17 від 27.01.2017р. «стаж роботи, який дає право на пільгову пенсію» зараховано лише період: «з 31 липня 2007 року до з 31 липня 2007 року».

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає що ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду та контролю», на яку покликається апелянт, не поширює свою дію на перевірки дотримання вимог законодавства про працю та зайнятість населення.

Зокрема, згідно із ч.ч.4, 5 ст.2 цього Закону заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм, колегія суддів приходить до висновку про те, що всі інші норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюються на відносини, які виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, в тому числі і положення ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Окрім цього, проведення відповідачем перевірок дотримання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування спрямоване на виконання міжнародно-правових зобовязань України в частині забезпечення системи інспекції праці. Так, Законом України № 1985-VІ від 08.09.2004р. ратифіковано Конвенцію міжнародної організації праці № 81 (1947 року) про інспекцію праці у промисловості й торгівлі. Конвенція є основоположним документом, що визначає загальні засади та основні завдання проведення перевірок дотримання законодавства про працю. Положення Конвенції підлягають застосуванню у порядку передбаченому ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», відповідно до якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_11 України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Пункт с) ч.1 статті 15 Конвенції передбачає, що слід вважати абсолютно конфіденційним джерело будь-якої скарги, доведеної до їхнього відома, на недоліки або порушення правових норм і утримуватися від повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв'язку з отриманням такої скарги.

Згідно ст.16 наведеної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Із змісту скарги ОСОБА_12 слідує, що в такій також зазначається про несвоєчасне надання працівникам інших передбачених законодавством пільг, зокрема, несвоєчасне надання додаткової відпустки, доплати тарифних ставок та отримання спецодягу.

Враховуючи зміст такої скарги, у відповідача виникла обґрунтована необхідність дослідити питання надання відпусток в цілому.

З приводу несвоєчасності проведення виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки працівникам, колегія суддів підкреслює, що ч.2 ст.115 КЗпП України передбачено, що у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Вказана норма має імперативний характер, при цьому, позивач визнає сам факт порушення, тобто, виплата заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки на підприємстві проводилась не за три дні до початку такої відпустки. Обґрунтування апелянта несвоєчасної виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки обєктивними та технічними причинами є безпідставними, оскільки надання щорічної основної відпустки є взаємною домовленістю працівника і роботодавця.

Окрім цього, пояснення працівників ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від 27.04.2017р., на які покликався позивач в суді першої інстанції, надані вже після проведення перевірки та неуповноваженою посадовою особою (а.с.77-79). В заявах працівників про надання відпусток, що містяться в матеріалах перевірки, є відсутньою вказівка про те, що працівники бажають отримати виплату за час щорічної відпустки із запізненням (а.с.90-92). За таких умов колегія суддів критично оцінює пояснення вищевказаних працівників.

Також під час перевірки було встановлено, що довідка № 01/27 від 27.01.2017р. не є належно оформленою, оскільки не визначає тривалість стажу роботи працівника, а тому сам факт надання довідки не виключає наявності порушень. Наведена форма довідки видається саме для підтвердження «трудового» стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Неналежним чином заповненою є й довідка № 17 від 27.01.2017р. про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами робочих місць за умовами праці, оскільки в такій невірно вказано стаж роботи, який дає право на пільгову пенсію. Посада електрозварювальника передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Тобто, період роботи на посаді електрозварювальника і період стажу, який дає право на пільгову пенсію, повинен співпадати. Та обставина, що безпідставно не проводилась атестація свідчить про порушення законодавства, що, в свою чергу, має наслідком видання неналежної довідки працівникові.

В акті перевірки посадовою особою відповідача відображено проведення атестації робочих місць, оскільки на момент проведення перевірки така атестація вже мала місце та із 2007 року проводилась в строки, передбачені колективним договором, не рідше одного разу на 5 років.

Стосовно необхідності врахування під час вирішення спору постанови Сихівського районного суду м.Львова від 16.05.2017р. у справі № 464/2224/17 (а.с.80-81) колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас за ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Правове значення преюдиційних обставин, які передбачені ч.4 ст.78 КАС України, відрізняється від такого для обставин, що визначені частиною шостою цієї ж статті.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.4 ст.78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом ч.4 ст.78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас передбачене ч.4 ст.78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Підтвердженням наведеного слугують приписи ч.7 ст.78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

За таких умов колегія суддів вважає, що встановлені постановою Сихівського районного суду м.Львова від 16.05.2017р. у справі № 464/2224/17 обставини є відмінними від обставин, які досліджені в цій справі, а відтак не мають преюдиційного значення.

Додатково колегія суддів враховує, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затв. постановою КМ України № 96 від 11.02.2015р., є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з Положенням про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затв. наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015р., Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р. (із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України № 55 від 03.02.2016р.).

Відповідно до абз.2 п.2 цього Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпрацї чи її територіального органу.

Штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники.

Отже, припис № 13-01-141/0802-0568 від 22.03.2017р. про усунення порушень законодавства про працю та постанова № 2-0266 від 13.04.2017р. про накладення штрафу винесені уповноваженими посадовими особами ОСОБА_4 управління Держпраці у Львівській обл. та ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими відповідач обґрунтував наявність порушень позивачем законодавства про працю, а відтак покладених в основу оскаржуваних припису про усунення порушень законодавства про працю та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. в адміністративній справі № 813/1392/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_3 науково-виробничу асоціацію підприємств «Авіокон проект».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_13
судді ОСОБА_14
ОСОБА_15
Дата складення повного судового рішення: 21.12.2017р.