Справа № 2-а-17/11/0224
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-17/11/0224
Головуючий у 1-й інстанції: Ставнійчук В.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Білої Л.М. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області на постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 січня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2011 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про зобовязання відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавки до пенсії, як дитині війни у відповідності зі ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнив розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по день ухвалення рішення по справі з урахуванням фактично отриманих сум.

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 31.01.2011 року позов задоволено, а саме: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області щодо невиплати щомісячної державної соціальної доплати до пенсії передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни; зобовязано відповідача здійснити перерахунок підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а саме в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, яка встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31.01.2012 року з урахуванням фактично отриманих сум.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Ст. 7 вказаного Закону передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсій за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної державної соціальної 30 % доплати до пенсії, як дитині війни.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до його пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем не здійснено. Всупереч положенням вищенаведеної норми права позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України Про соціальний захист дітей війни має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії та додаткової пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 29.07.2010 року суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції мав би на стадії відкриття провадження у справі винести ухвалу про залишення адміністративного позову в частині поновлення позивачу строку звернення до суду по вимогам, які стосуються періодів з 09 липня 2007 року по 29.07.2010 року без розгляду, та продовжувати розгляд справи по суті тільки щодо вимог, заявлених в межах шестимісячного строку.

Вирішуючи питання про зобовязання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі дітям війни, суд, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та положення ч. 2 ст. 99 КАС України, право позивача на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підлягає захисту з 30.07.2010 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції також зазначає, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, які мають здійснюватись в порядку, передбаченому ч.3 ст.94 КАС України, тобто пропорційно задоволеним вимогам.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 195 КАС України, яким суду апеляційної інстанції надано право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області задовольнити частково .

Постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 31.01.2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про перерахунок пенсії, скасувати .

Позовні вимоги в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за періоди з 09 липня 2007 року по 30.07.2010 року - залишити без розгляду .

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну соціальну допомогу як дитині війни в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 відповідно до Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування з 30.07.2010 року по 30.01.2011 року з урахуванням проведених виплат.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 3.40 грн., понесених судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Біла Л.М.

ОСОБА_3