Справа № 766/10741/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/10741/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Херсонської області у якому, посилаючись на те, що Рішенням комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 відсотків, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 11 місяців 01 день. Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 у травні 2017 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні із заявою про перерахунок довічного грошового утримання з підстав неврахування в повному обсязі усього стажу роботи на посаді судді, що становить загалом 25 років 11 місяців 01 день, та дає йому право на підставі діючого законодавства на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % грошового утримання судді. Листом №89/Г-1 від 16.06.2017 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Херсоні у задоволенні його заяви про зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - відмовлено, за відсутністю правових підстав. Вважає дії Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови у задоволенні його заяви про зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, і призначення довічного грошового утримання йому, як судді у відставці в розмірі 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, протиправними. Просив визнати протиправними дії ХОУПФ України Херсонської області щодо визначення розміру довічного грошового утримання судді Апеляційного суду Херсонської області у відставці ОСОБА_1, без урахування до стажу роботи на посаді судді, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, шляхом зарахування до стажу роботи що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання, що становить 2 роки, у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті, починаючи з 20 вересня 2016 року в розмірі 90% грошового утримання судді Апеляційного суду Херсонської області, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправними дії Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо визначення розміру довічного грошового утримання судді Апеляційного суду Херсонської області у відставці ОСОБА_1, без урахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Зобов'язано Херсонське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Херсонської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 шляхом зарахування до стажу роботи що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання, що становить 2 (два) роки у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті, починаючи з 20.09.2016 року в розмірі 90% грошового утримання судді Апеляційного суду Херсонської області та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, у звязку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно рішення 11 сесії 21 скликання Херсонської обласної ради народних депутатів від 16 жовтня 1992 року, ОСОБА_1 був обраний на посаду судді Дніпровського районного суду м. Херсона.

Постановою Верховної Ради України №184-XIV від 15 жовтня 1998 року, позивач був обраний суддею Херсонського обласного суду безстроково.

Звільнений із займаної посади 19 вересня 2016 року, у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року 1515 - VIII «Про звільнення суддів». Загальний стаж на посаді судді складає 23 роки 11 місяців 01 день.

Позивач звертався до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. Управлінням Пенсійного фонду України в місті Херсоні позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання, що становить 86 відсотків розміру суддівської винагороди.

В травні 2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру його довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням половини строку за денною формою навчання з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1990 року у Харківському юридичному інституті.

Листом №89/Г-1 від 16.06.2017 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Херсоні у задоволенні заяви про зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі ОСОБА_1 відмовлено, за відсутністю правових підстав.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у врахуванні певного трудового стажу порушує права позивача, як судді у відставці на належне матеріальне забезпечення, гарантоване Конституцією України та відповідними нормативними актами.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах їх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130). Отже, ОСОБА_2 України не допускає обмеження чи скасування встановлених конституційних гарантій діяльності суддів.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 08 червня 2016 року №4- рп/2016, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005.

Згідно з ч. 5 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р., який набрав чинності 30.09.2016 р. Так, відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 з наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді

При цьому, щодо стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України станом на день подання заяви) суддя, який має стаж роботи на досаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, дає право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Загоном України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання помісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролеру за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Виходячи з наведених вище норм чинного законодавства стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного вище законодавства зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів становить повних 25 років, що в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що відповідає положенням пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до якого у разі, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону і, що також передбачено частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016.

Поділ стажу та відокремлення з відповідного стажу роботи на посаді судді періоду половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним та таким, що суперечить вказаному вище чинному законодавству, яким передбачено визначення стажу роботи на посаді судді, у тому числі умови зарахування до вказаного стажу зазначених періодів, оскільки за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується, зокрема, календарний період проходження строкової військової служби, робота на посадах прокурорів і слідчих, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, і відповідний стаж є єдиним та визначається як стаж роботи на посаді судді.

Відповідно до документів, поданих до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні для встановлення і виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання, розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довідки про заробітну плату, стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає повних 25 років з них: 23 роки 4 міс. стаж роботи на посаді судді; 2 роки навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті.

Таким чином, за вказаних обставин розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен становити 90 відсотків суддівської винагороди судді. (86% + 4 % (2 роки * 2 %).

Однак, відповідач/апелянт, встановив ОСОБА_1, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, безпідставно розділивши стаж роботи судді і відокремивши зі стажу роботи на посаді судді вказані періоди і врахувавши при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання лише період роботи на посаді судді, що є неправомірним та суперечить постанові Верховної Ради України від 22.09.2016 року щодо звільнення у відставку, зокрема, та чинному законодавству в цілому, про що зазначено.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 та від 08 червня 2016 року №4- рп/2016.

Оскільки дії та рішення відповідача при встановленні (призначенні) ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання призвели до порушення принципу правової визначеності як складової верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований статтею 21 ОСОБА_2 Закону України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої статтею 126 Конституції України, це є підставою для задоволення вимог у повному обсязі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя А.В.Бойко

Суддя Ю.В.Осіпов