Справа № 804/4493/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/4493/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2017 року

справа № 804/4493/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Чумака С. Ю. Шальєвої В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі №804/4493/17 (головуючий 1-ї інстанції - Верба І.О., дата складання повного тексту рішення - 28 серпня 2017 року) за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський машинобудівний завод» до Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.99, 100).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Дніпровський машинобудівний завод» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 14313332).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Чечелівському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) є суб’єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

15.04.2016 року Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України проведено перевірку своєчасності сплати земельного податку ПАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод», за результатами якої 15.04.2016 року складено акт №452/12-02/14313332 (а.с. 6-7).

Вказана перевірка по суті є фактичною, оскільки наказ про проведення планової або позапланової перевірки не видавався.

Згідно результатів перевірки, викладених в акті, платником податків несвоєчасно сплачено суму податкового зобов’язання з плати за землю, зазначеного у поданій ним податковій декларації, а саме:

- рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 30.04.2013 року, граничний термін сплати 01.02.2013 року, дата сплати 23.12.2015 року, кількість днів затримки сплати 1086, сума сплаченого податкового боргу 1044,25 грн.;

- рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 31.07.2015 року, граничний термін сплати 01.07.2015 року, дата сплати 25.03.2016 року, кількість днів затримки сплати 268, сума сплаченого податкового боргу 3766,75 грн.;

- рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 31.07.2015 року, граничний термін сплати 01.07.2015, дата сплати 03.03.2016, кількість днів затримки сплати 246, сума сплаченого податкового боргу 94,15 грн.;

- рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 31.07.2015 року, граничний термін сплати 01.07.2015 року, дата сплати 23.12.2015 року, кількість днів затримки сплати 175, сума сплаченого податкового боргу 2107,60 грн.;

Не погодившись з таким рішенням податкового органу, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод», предмет якої не підпадає під поняття камеральної перевірки згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України на день проведення перевірки, що, у свою чергу, вказує на невиконання контролюючим органом вимог закону щодо порядку призначення та проведення перевірок, та призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності у зв’язку із цим правових наслідків такої.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

При цьому, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов’язань (стаття 113 ПК України).

Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) встановлено ст.114 ПК України, відповідно до якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов’язань, визначеним ст.102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов’язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов’язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов’язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно із підпунктами 286.2, 286.3 статті 286 ПКодаткового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Подання такої декларації звільняє від обов’язку подання щомісячних декларацій.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов’язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було обрано щорічний порядок звітування.

Оскільки пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов’язує втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов’язань закінченням 1095-денного терміну, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нарахування суми штрафу при несвоєчасній сплаті земельного податку за вищевказані періоди на суму 3819,57 за несвоєчасне погашення грошових зобов’язань, визначених самостійно платником податків в декларації за 2013 рік, із граничним терміном подання до 20 лютого 2013 року, поза межами 1095-денного терміну, оскільки такий термін сплинув 20 лютого 2016 року, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено 14 вересня 2016 року.

Згідно акта перевірки встановлено несвоєчасну сплату самостійно узгоджених та розстрочених грошових зобов’язань більш ніж на 30 днів на загальну суму 1084112,30 грн., та застосовано штраф у розмірі 20% на суму 232278,08 грн..

Матеріалами справи не підтверджується сума штрафу, нарахована відповідачем позивачу. Таким чином, податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим.

Крім того, контролюючим органом вказані в акті перевірки порушення виявлені всупереч встановленого порядку, а саме шляхом проведення камеральної перевірки, коли як такі порушення до 01.01.2017 року мали б бути виявлені під час позапланової або планової перевірки.

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на період проведення перевірки), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацом другим пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів та яка проводиться на підставі, зокрема, податкових декларацій (розрахунків).

Таким чином, своєчасність та повнота сплати податків віднесена до предмету документальної перевірки відповідно до законодавства, яке діяло до 31.12.2016 року.

До 01.01.2017 року камеральною вважалась перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Статтею 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Камеральна перевірка відповідачем була проведена 15.04.2016 року. Декларації з плати за землю, які були предметом камеральної перевірки, подані з 2013 року.

Таким чином, предметом камеральної перевірки до 01.01.2017 року була податкова звітність, зокрема, щодо плати за змелю (орендної плати з юридичних осіб) - тобто податкова декларація (податковий розрахунок), із перевіркою заявлених у ній даних.

Фактично проведенною відповідачем перевіркою досліджено питання своєчасності сплати:

- самостійно задекларованих грошових зобов’язань позивача;

- зобов’язань позивача, нарахованих до сплати на підставі судових рішень по яких не зазначено ані номер судового рішення, ані строк такого нарахування (граничний термін сплати), лише з інтегрованих карток вбачається, що такими рішеннями надавалось відстрочення/розстрочення.

З наведеного вбачається, що вищенаведений предмет перевірки виходить за межі камеральної перевірки, які були встановлені на дату її проведення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку з порушенням абзацу другого пункту 75.1 статті 75 ПК України, що є підставою для визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, у зв’язку з чим позовні вимоги належать задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі №804/4493/17 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі №804/4493/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва