Справа № 225/6370/17
Суддя: Геря О. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер № 225/6370/17
Провадження № 2-а/225/211/2017
Дзержинський міський суд Донецької області
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Геря О.Г.,

за участі

секретаря Савченко О.О.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Торецького відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (ДАІ) в особі інспектора Горбачова Михайла Сергійовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати постанову незаконною та її скасувати, мотивуючи це тим, що постановою інспектора Торецького відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (ДАІ) ОСОБА_1 (надалі Торецьке відділення поліції (ДАІ) від 24.11.2017 року серії БР № 075304 він був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та на нього накладено штраф у сумі 340 грн. Дану постанову він вважає неправомірною і такою, що підлягає скасуванню, у звязку з тим, що матеріал про адміністративне правопорушення був розглянутий інспектором Торецького відділення поліції (ДАІ), не приймаючи до уваги його пояснення і заперечення, взагалі без надання ним будь яких пояснень з цього приводу.

Він не винний в порушенні Правил дорожнього руху, так як вважає, що в його діях відсутній склад адмінправопорушення. Він не порушував правил керування транспортним засобом. Незважаючи на це, інспектором поліції на місці було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, у звязку з тим, що на лобовому склі його автомобіля була тріщина, тим самим він порушив Правила дорожнього руху України. Його дії були інкриміновані за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, що має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється. Однак, відповідно до ПДР, а саме в переліку технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу, відсутня така несправність, як тріщина на лобовому склі, тобто ПДР не забороняється експлуатація транспортного засобу в цьому випадку.

За цим фактом, без отримання його пояснень та зауважень, не опитавши свідків, не притягнувши понятих, інспектором поліції була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Працівником поліції взагалі не було зясовано, чи було дійсно ним вчинено вказане адміністративне правопорушення, чи винний він в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи взагалі є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, тощо. Однак, при складанні постанови працівник поліції жодної із вимог, передбачених ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не виконав.

Не предявивши йому ніяких обєктивних доказів, які би свідчили про вчинення ним зазначеного в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.11.2017 року серії БР № 075304, приходить до висновку, що працівник поліції, виходячи із своїх обєктивних висновків встановив його провину. Він вважає, що цими діями працівника поліції були порушені його права.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду зазначив, що позивач ОСОБА_2 керував належним йому транспортним засобом, на лобовому склі якого є пошкодження у виді тріщини. Це є технічним пошкодженням транспортного засобу і недотриманням п. 6.8.5 ДСТУ 3649 : 2010 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання». Відтак, в діях позивача ОСОБА_2 є склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Отже, його дії по складанню постанови про накладення адміністративного стягнення є повністю правомірними, а постанову щодо ОСОБА_2 законною. За таких обставин, просить суд повністю відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.11.2017 року серія БР № 075304 на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за те, що він 24.11.2017 року близько о 18 год. 00 хв. по вул. Історична біля заправки ТНК керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_1, на лобовому склі якого є механічні пошкодження у виді тріщини, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо заявлених вимог, в обґрунтування своїх заперечень посилався на порушення вимог п.п. 6.8.5 ДСТУ 3649 : 2010 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, а саме керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів , передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Ця норма також містить вимоги, щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

В ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З наведених вище правових положень КУпАП вбачається, у разі наявності під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення заперечень особи щодо допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу

Відповідно до ст. 268 КУпАп України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Складаючи одразу постанову інспектор поліції позбавив позивача можливості реалізувати у повному обсязі свої права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тоді, як згідно 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу повинна, зокрема заслухати осіб, які беруть участь у справі, дослідити докази і вирішити клопотання.

Крім цього суд зазначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідач на обґрунтування своїх заперечень посилається на вимоги п.п. 6.8.5 ДСТУ 3649 : 2010 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», відповідно до якого на вітровому склі КТЗ (колісного транспортного засобу) не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників, що є порушенням Правил дорожнього руху України.

Але суд відхиляє такі доводи відповідача, тому що зазначений нормативно правовий документ не регулює виниклі між сторонами по справі спірні правовідносини і не встановлює адміністративну відповідальність за виявлені недоліки.

Так, ДСТУ 3649 : 2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630.

Відповідно до ст. 1 ДСТУ 3649 : 2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

Однак, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Нормами статті 35 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30.06.1993 року передбачено проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів.

Порядок проведення обовязкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обовязковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють субєкти проведення обовязкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

В той же час, в частині другій статті 35 цього Закону визначено, що легкові автомобілі усіх типів марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби незалежно від строку експлуатації, не підлягають обовязковому технічному контролю.

Відповідно до положень цієї статті обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

В положеннях статті 37 Закону України «Про дорожній рух» визначенні підстави для заборони експлуатації транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи в частині постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 075304, де зазначена суть порушення, дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме порушення водієм правил керування транспортним засобом.

З огляду на це, суд зазначено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення, порушення водієм правил керування транспортним засобом полягає в керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання».

Однак, в цьому переліку відсутня така несправність, як тріщина на лобовому склі, тобто Правилами дорожнього руху не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку.

Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення Правил дорожнього руху України, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Виходячи з цього, експлуатація ОСОБА_2 транспортного засобу, який не відповідає вимогам ДСТУ, не можуть нести наслідки, передбачені ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, зазначена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 075304не відповідає об'єктивній стороні правопорушення, передбаченої ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У звязку з цим суд зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Оскільки всі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що ОСОБА_3 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обовязку, суд витребовує названі документи та матеріали.

Відповідно до ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, у разі заперечення особою факту скоєння адміністративного правопорушення, лише сукупність належних та допустимих доказів дає можливість зробити висновок про винуватість особи.

Даючи аналіз постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної відносно ОСОБА_2, суд зазначає, що дану постанову суд не може прийняти, як доказ скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, так як інспектор не довів в суді правомірність її складання та сам факт адміністративного правопорушення. За відсутності інших доказів, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не може вважатися належним та достатнім доказом вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Проте відповідач по справі, будучи субєктом владних повноважень, не довів в суді правомірність її складання та сам факт адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що інспектор поліції на підтвердження правомірності своїх дій суду не надав інших доказів, суд приймає до уваги обставини викладені в позові і вважає доведеним в суді факт відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.11.2017 року серії БР № 075304 винесена незаконно, а тому вона підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 247, 268, 289, ст.ст. 11, 71, 86, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.11.2017 року серії БР № 075304, винесену інспектором поліції Торецького відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1, якою ОСОБА_2 було притягнено до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку передбаченого для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У звязку з проголошенням вступної та резолютивної частини, постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя: