Справа № 808/2267/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року (о 14 год. 15 хв.)Справа № 808/2267/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Бердянського прикордонного загону

про скасування рішення Бердянського прикордонного загону про відмову в перетині державного кордону України від 21.07.2017 та відмітки №151/42 про заборону на вїзд на територію України строком на 3 роки у паспорті ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Бердянського прикордонного загону (далі відповідач), в якому просить:

скасувати рішення відповідача від 21.07.2017 про відмову у перетинанні державного кордону позивачу;

скасувати відмітку №151/42 про заборону на вїзд на територію України строком на 3 роки у паспорті позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є громадянином ОСОБА_2 та у період з січня 2012 року по липень 2014 року проживав на законних підставах в Україні на території Автономної ОСОБА_3 Крим. Вказує, що у звязку із окупацією Автономної ОСОБА_3 Крим починаючи з березня 2014 року позивач намагався лишити тимчасово окуповану територію Автономної ОСОБА_3 Крим, проте зробити це, в тому числі через адміністративний кордон з Херсонською областю, не видалося можливим. У звязку з цим позивач скористався єдиним можливим на той час способом залишити територію Автономної ОСОБА_3 Крим поромом, через пункт пропуску «порт Крим», що вже був тимчасово закритий розпорядженням Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014. Позивач вказує, що 21.01.2017 уповноваженою службовою особою відповідача було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону позивачу з підстав порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015, а саме: «допущення вїзду на ТОТ АРК та виїзд з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання дозволу та поза контрольними пунктами вїзду-виїзду». Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, оскільки, по-перше, він перетнув державний кордон України у 2014 році, в той час як постанова Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015, на яку посилається відповідач, на той час ще не була прийнята та не могла вступити у законну силу. По-друге, позивач зазначає, що на час перетину кордону України у нього не було можливості залишити територію Автономної ОСОБА_3 Крим іншим шляхом, оскільки всі його намагання залишити територію Автономної ОСОБА_3 Крим шляхом виїзду на територію Херсонської області видалися марними через заборону представників окупаційної влади. Позивач вказує, що він не мав наміру порушити законодавство України, а про факт офіційного закриття Україною пункту пропуску у м. Керч, АР Крим, він не був обізнаний через погіршення звязку, в тому числі й доступу до мережі Інтернет, в АР Крим. Окрім того, позивач звертає увагу на те, що з 01.02.2015 він заїздив на територію АР Крим відповідно до законодавства України, а 05.02.2015 виїхав з території АР Крим шляхом перетину адміністративного кордону з Херсонською областю відповідно до законодавства України, надалі позивач не одноразово відвідував Україну та жодного разу у працівників Державної прикордонної служби України не виникало жодних питань до нього. На підставі вищевикладеного, просить адміністративний позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але 02.10.2017 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (вх. №26580).

Представник відповідача у судове засідання також не зявився надавши заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження (вх. 36495 від 19.12.2017). В матеріалах справи наявні письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких вказано, що 21.01.2017 позивач прибув до України рейсом сполученням «Стамбул Запоріжжя» через пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Запоріжжя» Бердянського прикордонного загону. За результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії відносно громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у співробітників Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання даним громадянином умов вїзду в Україну у звязку з чим була проведена процедура здійснення контролю другої лінії. За результатами проведення заходів контролю другої лінії було встановлено, що позивач здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України через закритий постановою Кабінету Міністрів України пункт пропуску «Сімферополь аеропорт», чим порушив Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015. Було встановлено, що даний громадянин 09.07.2014 перетнув адміністративну межу в напрямку тимчасово окупованої території АР Крим через КПВВ «Новоолексіївка», а 24.01.2015 прибув до пункту пропуску «Херсон» авіарейсом з м. Стамбул, таким чином здійснивши виїзд з ТОТ АР Крим через закритий пункт пропуску «Сімферополь-авіа» у звязку з чим за порушення правил вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, відносно позивача було винесено постанову про заборону вїзду в Україну строком на 3 роки та прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України. Зазначає, що твердження позивача, що на момент перетину ним кордону у 2014 році законодавством України не було врегульовано порядок вїзду в АР Крим та виїзду з неї, оскільки постанова КМУ №367 прийнята 04.06.2015, є хибним, адже 27.04.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким передбачено особливий правовий режим перетину кордону з тимчасово окупованою територією. Норми цього закону є нормами прямої дії та діють незалежно від дії нормативно-правових актів, які його конкретизують. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» №424-р від 30.04.2014 пункт пропуску «Сімферополь-авіа» тимчасово закрито, а перетин державного кордону через даний пункт пропуску іноземцям і особам без громадянства заборонено. З урахуванням вищенаведеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши та дослідивши надані документи судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 21.01.2017 громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до України рейсом сполученням «Стамбул Запоріжжя» через пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Запоріжжя».

Під час перевірки документів громадянина громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проведення заходів контролю другої лінії (на підставі аналізу та оцінки профілю ризику №З_2010_01_ПДК «Незаконне перетинання державного кордону України в межах тимчасово окупованої території АР Крим, окремих районів Донецької та Луганської областей») уповноваженою службовою особою відповідача встановлено, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України через закритий постановою КМУ (від 30.04.2014 №424-р) пункт пропуску «Сімферополь-аеропорт», чим порушив порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 «Про затвердження Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї».

У звязку із вищевикладеним, т.в.о. начальника Бердянського прикордонного загону підполковником ОСОБА_5 винесено постанову про заборону вїзду в України від 21.01.2017, якою громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборонено вїзд в України строком на три роки.

Також, 21.01.2017 офіцером відділу прикордонного контролю Бердянського прикордонного загону ОСОБА_6 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, яким ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено в перетинанні державного кордону України на вїзд в Україну.

В рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 21.01.2017 вказано, що воно прийнято на підставі статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту «б» пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» з причини того, що ОСОБА_4 порушив вимоги частини 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядку вїзду на тимчасову окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367, а саме: допустив вїзд на ТОТ АРК та виїзд з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами вїзду-виїзду.

Також, в паспорті громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проставлено відмітку №151/42 «Заборонено вїзд в Україну».

Вважаючи прийняті відповідачем рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 21.01.2017 та відмітку, проставлену у його паспорті, протиправними позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

27.04.2014 набрав чинності Закон України №1207-VII від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

За приписами частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної ОСОБА_3 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду - виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України. (частина 2 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»)

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. (частина 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»)

Відповідно частини 1 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в'їзд в Україну, при спробі в'їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.

У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті пропуску через державний кордон України до їх повернення.

Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в'їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Таким іноземцям та особам без громадянства забороняється в'їзд в Україну строком на три роки. Відомості про них в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Згідно з п.1 розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» у звязку із загостренням ситуації в Автономній ОСОБА_3 Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній ОСОБА_3 Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово закрити пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.

До «Переліку пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю», який є додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014, віднесено, зокрема, пункт пропуску «Сімферополь» (ідентифікаційний номер 010100; вид сполучення - повітряний; категорія - міжнародний цілодобовий; місце розташування - Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь).

Як свідчать матеріали справи та не спростовується позивачем, громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України через закритий розпорядженням КМУ від 30.04.2014 №424-р пункт пропуску «Сімферополь-аеропорт».

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.1 розділу II «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої 05.12.2011 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №946, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1564/20302, рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 2.3 розділу II «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка (пункт 3.1 розділу ІII «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства»).

Пунктом 3.3 розділу ІII «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» встановлено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в'їзду в Україну (додаток 1). Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

З огляду на те, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснив виїзд з території Автономної ОСОБА_3 Крим через тимчасово закритий пункт пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь» в період тимчасового закриття пункту пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь», він перетнув державний кордон України поза пунктами пропуску, за що передбачено відповідальність, встановлену статтями 13 і 14-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що він перетнув державний кордон України у 2014 році, в той час як постанова Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015, на яку посилається відповідач, на той час ще не була прийнята та не могла вступити у законну силу, оскільки нормами статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який набрав чинності 27.04.2014, і статей 13 та 14-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», чітко врегульовано порядок в'їзду та виїзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію, та встановлена відповідальність за допущені порушення.

Суд зазначає, що на момент виїзду позивачем з тимчасово окупованої території був чинним Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а відсутність підзаконного нормативно-правового акту щодо встановлення порядку вїзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, не позбавляє відповідальності осіб за порушення спеціальних норм Законів України, якими встановлено обмеження та передбачено відповідальність.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 21.01.2017 є законним та обґрунтованим, тож підстави для його скасування відсутні. А оскільки проставляння відмітки про заборону вїзду в Україну в паспорті особи, якій не дозволяється вїзд в Україну, відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», є складовим етапом прийняття рішення про заборону вїзду в України, підстав для скасування такої відмітки в паспорті позивача також немає.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1 (адреса: ОСОБА_3 ОСОБА_2, Огуз, село Гумлаг) до Бердянського прикордонного загону (ідентифікаційний код 14321848, адреса: 71116, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Північна, буд. 17а) про скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.295 КАС України.

Рішення у повному обсязі складно 22.12.2017.

Суддя І.В. Батрак