Справа № 805/3210/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року справа №805/3210/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 Фрідона Напойовича на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року (повний текст складено 8 листопада 2017 року в м. Словянську) у справі № 805/3210/17-а (судді в 1 інстанції Голубова Л.Б., Алябєв І.Г., Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 Фрідона Напойовича до Міністерства оборони України, Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про зобовязання виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 18.03.2016 по 23.03.2017 у розмірі 91451,62 гривень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач-1), Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області (далі відповідач-2) про зобовязання виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 18.03.2016 по 23.03.2017 у розмірі 91451,62 гривень.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку відповідно до наказу військового комісара Словянського ОМВК Донецької області від 13.08.2015 № 189.

Наказом начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку від 13.08.2015 № 138 його призначено начальником групи охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку.

15.09.2015 між позивачем та начальником Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на три роки.

Відповідно до пункту 2 контракту Міністерство оборони України зобовязалось додержуватись особистих прав і свобод позивача, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами і іншими нормативно-правовими актами України, виплату грошового забезпечення.

Згідно з наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.12.2015 № 260-РС ОСОБА_1 відряджено у розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, а наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 16.01.2016 № 2 позивача призначено на посаду першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, до обовязків якого позивач приступив з 16.01.2016.

24.02.2017 ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення у звязку з погіршенням здоровя.

Згідно з розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області від 30.03.2017 № 38 о/с позивач був звільнений від виконання обовязків першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області з 23.03.2017.

Позивач зазначає, що він є залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 16.01.2016 на підставі наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 01.06.2016 № 027.

Отже, з 16.01.2016 по 23.03.2017 ОСОБА_1 вважає, що брав безпосередню участь у антитерористичній операції.

Пунктом 1 постанови КМУ від 20.01.2016 № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 затверджено Інструкцію Про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду. Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах. Згідно наказу Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 позивачем цей розмір вказано в сумі 7500,00 гривень на місяць, тобто, як на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону.

Позивач вважає протиправним невиплату винагороди з боку відповідачів, тому із зазначених підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі № 805/3210/17-а позов задоволено частково, внаслідок чого, зобовязано відповідача 2 виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 26.01.2017 по 26.02.2017 у розмірі 2693,09 гривень. В решті позовних вимог було відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивач має право на такі виплати від його безпосереднього роботодавця, що передбачені спеціальною нормою права стосовно службовців Військово-цивільних адміністрацій, а саме: постановою КМУ № 201 в редакції, що діяла с 26 січня 2017 року по дату звільнення позивача - 23 березня 2017 року з розрахунку в редакції наказу Міноборони України від 28.01.2017 року № 59 у розмірі 2400,00 гривень. Таким чином, судом першої інстанції зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині виплат винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 26 січня 2017 року по 23 березня 2017 року з розрахунку 2400,00 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями та табелями обліку (а.с. 79-80, 88-91). Оскільки з 27 лютого 2017 року по дату звільнення позивач знаходився у відпустці, то за вказаний час винагорода не сплачується, тому винагороду слід виплатити за 6 днів у січні 2017 року (з 26 по 31 число) 2017 року у сумі 464,52 гривень та у лютому 2017 року (з 01 по 26 число) у сумі 2228,57 гривень, усього - 2693,09 гривень.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивач відповідно до наказу військового комісара Слов'янського ОМВК Донецької області від 13.08.2015 №189 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку, 15.09.2015 між ним та начальником Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військової служби правопорядку був укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, згідно з наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.12.2015 №260-РС ОСОБА_4 відряджено у розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, на підставі наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 16.01.2016 №2 позивача призначено на посаду першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області, відповідно до Розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області від 29.01.2016 №01 о/с ОСОБА_4 приступив до виконання обовязків першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області з 16.01.2016, на підставі Наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 01.06.2016 №027 вважається залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 16.01.2016, то апелянт вважає, що він має право на отримання винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 18.03.2016 по 23.03.2017 у розмірі 91451,62 грн.

Таким чином, позивач наголошує, що наведене свідчить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом матеріального права.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача-2. Представник відповідача-1 до апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку відповідно до наказу військового комісара Словянського ОМВК Донецької області від 13.08.2015 № 189.

Наказом начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку від 13.08.2015 № 138 його призначено начальником групи охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку.

15.09.2015 між позивачем та начальником Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на три роки.

Відповідно до пункту 2 контракту Міністерство оборони України зобовязалось додержуватись особистих прав і свобод позивача, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами і іншими нормативно-правовими актами України, виплату грошового забезпечення.

Згідно з наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.12.2015 № 260-РС ОСОБА_1 відряджено у розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, а наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 16.01.2016 № 2 позивача призначено на посаду першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, до обовязків якого позивач приступив з 16.01.2016.

24.02.2017 ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення у звязку з погіршенням здоровя.

Згідно з розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області від 30.03.2017 № 38 о/с, позивач був звільнений від виконання обовязків першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області з 23.03.2017.

Позивач наголошує, що він є залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 16.01.2016 на підставі наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 01.06.2016 № 027.

Відповідно до Закону України від 03.02.2015 № 141-VIII «Про військово-цивільні адміністрації» (далі Закон № 141-VIII) Указом Президента України від 05 березня 2015 року № 123/2015 року утворено Військово-цивільну адміністрацію м. Авдіївка Донецької області.

Як зазначено вище, наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 16.01.2016 № 2, позивача призначено на посаду першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області.

23 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача-2 з письмовим проханням виплатити йому винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції (а.с. 28).

Військово-цивільна адміністрація міста Авдіївки Донецької області електронним листом надала позивачу відповідь від 06.10.2017 на вказане звернення (а.с. 73-75). В листі зазначено, що у січні 2017 року ОСОБА_1 нараховано 464,52 гривень винагороди за участь в АТО, а у лютому 2017 року 2228,57 гривень.

Відповідачем-2 також надано доповідну записку начальника відділу обліку ОСОБА_5, відповідно до якої, про всі дії військово-цивільні адміністрації позивача було повідомлено в телефонному режимі (а.с. 72).

Як зазначила представник адміністрації, розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області від 05 жовтня 2017 року № 593, починаючи з 26 січня 2017 року ОСОБА_4 було нараховано суми винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 2400,00 гривень на місяць. Проте, до матеріалів справи вказане розпорядження не надане.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації населених пунктів утворюються в одному чи декількох населених пунктах (селах, селищах, містах), в яких сільські, селищні, міські ради та/або їх виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, у тому числі внаслідок фактичного саморозпуску або самоусунення від виконання своїх повноважень, або їх фактичного невиконання.

Частиною 4 статті 3 Закону № 141-VIII встановлено, що військово-цивільні адміністрації населених пунктів формуються з військовослужбовців військових формувань, утворених відповідно до законів України, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів, які відряджаються до них у встановленому законодавством порядку для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, службі в правоохоронних органах без виключення зі списків особового складу, а також працівників, які уклали з Антитерористичним центром при Службі безпеки України трудовий договір.

До повноважень військово-цивільних адміністрацій (ч. 1 ст. 4 Закону № 141-VIII) відносяться, зокрема: сприяння організації призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, строкову військову та альтернативну (невійськову) службу, а також їх мобілізації, підготовці молоді до служби в Збройних Силах України, організації навчальних (перевірочних) та спеціальних військових зборів; забезпечення доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також населення наказу військового комісара про оголошення мобілізації (п. 18); бронювання робочих місць для військовозобов'язаних на підприємствах, в установах та організаціях відповідно до законодавства (п. 19); здійснення заходів щодо створення належних умов для функціонування пунктів пропуску через державний кордон України (п. 23); сприяння Державній прикордонній службі України у підтриманні відповідного режиму на державному кордоні (п. 24); сприяння діяльності органів суду, прокуратури, юстиції, служби безпеки, Національної поліції, адвокатури, Національного антикорупційного бюро України і Державної кримінально-виконавчої служби України (п. 31); прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (п. 36); прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених цим Законом (п. 38); надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності (п. 39).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.

Порядок фінансового забезпечення діяльності військово-цивільних адміністрацій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 207 (далі Постанова № 207).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 207 фінансування здійснюється:

1) військово-цивільних адміністрацій населених пунктів - за рахунок коштів місцевого бюджету населеного пункту, в якому утворено військово-цивільну адміністрацію;

2) обласних та районних військово-цивільних адміністрацій - за рахунок коштів державного та відповідного місцевого бюджету.

Згідно з абз.1 пункту 4 Постанови № 207 розмір заробітної плати працівників обласних та районних військово-цивільних адміністрацій визначається згідно з умовами оплати праці, встановленими для відповідних працівників районної та обласної держадміністрацій, а працівників військово-цивільних адміністрацій населених пунктів - умовами оплати праці, встановленими для працівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідно до абз.2 пункту 4 цієї ж постанови військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відрядженим до військово-цивільних адміністрацій, виплачується грошове забезпечення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, інші щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення в порядку та розмірах, установлених нормативно-правовими актами для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, за останньою посадою, займаною перед відрядженням. У разі безпосередньої участі військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду грошове забезпечення виплачується в розмірах, що обчислюються з урахуванням винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських.

Абзац другий пункту 4 Постанови № 207 викладено вище з урахуванням змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 21. До цього редакція цього абзацу була наступною: «Військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, відрядженим до військово-цивільних адміністрацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 р. № 104 Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій.

Як вбачається з положень абз.3 п.4 Постанови № 207, виплата грошового забезпечення проводиться за рахунок коштів військово-цивільних адміністрацій, до яких відряджені військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу.

Відповідно до абз.4 п.4 Постанови № 207, рішення про виплату премії та конкретний розмір винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відрядженим до обласних та районних військово-цивільних адміністрацій, приймається керівником відповідної обласної військово-цивільної адміністрації; керівнику обласної військово-цивільної адміністрації - керівником Антитерористичного центру при СБУ.

Абзацом четвертим пункт 4 постанови № 207 було доповнено постановою КМУ № 21 від 18 січня 2017 року, яка набрала чинності з 26 січня 2017 року. Отже, саме з цієї дати позивач має право на отримання винагороди за безпосередню участь у антитерористичній операції, оскільки був відряджений до Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївки Донецької області з 16.01.2016.

Дійсно, наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 затверджено Інструкцію Про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, якою встановлено розмір винагороди за безпосередню участю в АТО.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що позивач, як посадова особа військо-цивільної адміністрації виконував обов'язки поза межами своєї посадової інструкції, як першого заступника.

Сам по собі факт служби в районі проведення АТО не є єдиною умовою для надання виплат за безпосередню участь в АТО згідно вищевказаного наказу Міністерства оборони України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на такі виплати від його безпосереднього роботодавця, що передбачені спеціальною нормою права стосовно службовців Військово-цивільних адміністрацій, а саме: постановою КМУ № 207 в редакції, що діяла с 26 січня 2017 року по дату звільнення позивача - 23 березня 2017 року з розрахунку в редакції наказу Міноборони України від 28.01.2017 року № 59 у розмірі 2400,00 гривень.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині виплат винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 26 січня 2017 року по 23 березня 2017 року з розрахунку 2400,00 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями та табелями обліку (а.с. 79-80, 88-91). Оскільки з 27 лютого 2017 року по дату звільнення позивач знаходився у відпустці, то за вказаний час винагорода не сплачується, тому винагороду слід виплатити за 6 днів у січні 2017 року (з 26 по 31 число) 2017 року у сумі 464,52 гривень та у лютому 2017 року (з 01 по 26 число) у сумі 2228,57 гривень, усього - 2693,09 гривень.

Згідно ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність підстав лише для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Фрідона Напойовича залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі № 805/3210/17-а за позовом ОСОБА_1 Фрідона Напойовича до Міністерства оборони України, Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про зобовязання виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 18.03.2016 по 23.03.2017 у розмірі 91451,62 гривень залишити без змін.

Повне судове рішення - 22 грудня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_6