Справа № 201/13627/17
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/382/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 вересня 2017 року звернулася до суду до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії, позовні вимоги уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що вона є інвалідом дитинства, починаючи з 3 жовтня 1962 року, після проходження огляду медико-соціальної експертизи, їй встановлено інвалідність третьої групи (копія виписки з огляду МСЕК серія 58-4 № 985862 на ім'я ОСОБА_3); 16 травня 2016 року з метою реалізації свого права на одночасне призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника та державної соціальної допомоги позивач звернулась до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, надавши виписку з акта огляду медико - соціальною експертною комісією № 985862 про визнання її особою з інвалідністю III групи з 03 жовтня 1962 року безстроково. 20 квітня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що виписка із акту огляду МСЕК (ВТЗК) серія 58-4 № 985862 видана на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення третьої групи інвалідності з 03 жовтня 1962 року, є безтерміновою та належать позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Незважаючи на вказане, 28 липня 2016 року рішенням ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради за № 2984 позивачу було відмовлено в призначенні допомоги у зв'язку з тим, що надана виписка з акта огляду медико - соціальною експертною комісією №985862 не відповідає формі первинної облікової документації № 157-1/о, затвердженої наказом МОЗ України від 30 липня 2012 року № 577. Через зазначені дії відповідача позивач була змушена повторно пройти огляд Травматологічною медико-соціальною експертною комісією № 1 у місті Дніпрі. 15 вересня 2016 року їй було видано довідку до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12ААА за № 399534 із встановленням III групи інвалідності з дитинства. Рішенням ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі від 31 жовтня 2016 року позивачу призначено державну соціальну допомогу з 16 вересня 2016 року, та відмовлено в призначенні допомоги починаючи з дня її звернення, а саме починаючи з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року оскільки медичним закладом не підтверджена інвалідність за ранній термін. З метою досудового врегулювання вищевказаного питання позивач неодноразово зверталась до відповідача та до Міністерства соціальної політики України. 17 березня 2017 року на її звернення щодо виплати їй соціальної державної допомоги за вказаний період надійшла «формальна відписка» з Міністерства соціальної політики України, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Відмову відповідача в призначенні мені соціальної державної допомоги за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року позивач вважає неправомірною, обгрунтувавши свою позицію письмово. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з питаннями вирішення спору і розяснення такої відмови, відповіді, але знову отримала відмову. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності зробити нарахування та виплату державної допомоги, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються її права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджується з доводами позивача, просила визнати протиправною бездіяльність відповідача і дії по відмові їй щодо неналежного виконання закону про призначення їй державної допомоги, фактично незаконним рішення про відмову йому в цьому, скасування цього рішення та зобовязати відповідача нарешті призначити їй таку допомогу за раніше поданою заявою і той період часу, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача УСЗН Соборної районної в місті Дніпрі ради позовні вимоги не визнав, зазначивши, що дійсно позивач дійсно зверталася до них з заявою про призначення державної допомоги як інвалід, вони їй надали належну і повну своєчасну відповідь, керуючись законом, вони перевірили правильність наданих позивачем документів і повідомили позивача про відсутність належного акту та необхідних документів та інш., але вказане усунуто не було, належного письмового звернення позивача до них не було в травні, отже вони були позбавлені можливості задовольнити вимоги позивача; коли такі доку менти були надані позивачем (у вересні), вони відразу призначили державну допомогу; вони виконують передбачені законом норми стосовно, в тому числі, і стосовно таких звернень і інвалідів та інш. (військовослужбовців, працівників органів внутрішніх справ та інш.), бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими зверненнями подібного характеру по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. Їх рішення про відмову позивачу законне. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, будь-якої шкоди позивачу не завдавали, діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом дитинства. Починаючи з 3 жовтня 1962 року, після проходження огляду медико-соціальної експертизи, їй встановлено інвалідність третьої групи (копія виписки з огляду МСЕК серія 58-4 № 985862 додається на ім'я ОСОБА_3). 16 травня 2016 року з метою реалізації свого права на одночасне призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника та державної соціальної допомоги, вона звернулась до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, надавши виписку з акту огляду медико - соціальною експертною комісією № 985862 про визнання мене особою з інвалідністю III групи з 03 жовтня 1962 року безстроково. З метою з'ясування чи є дана виписка з акту огляду МСЕК встановленої форми, відповідачем було направлено запит до Летичівської центральної районної лікарні Міністерства охорони здоров'я, яка листом поінформувала, що виписку з акту огляду медико - соціальною експертною комісією № 985862 вважати дійсною.

20 квітня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що виписка із акту огляду МСЕК (ВТЗК) серія 58-4 № 985862 видана на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення третьої групи інвалідності з 03 жовтня 1962 року, є безтерміновою та належать позивачу, ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2.

Незважаючи на лист Летичівської центральної районної лікарні Міністерства охорони здоров'я, про те, що надана виписка з акту огляду медико - соціальною експертною комісією № 985862 є дійсною та рішення суду, 28 липня 2016 року рішенням ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради за № 2984 позивачу було відмовлено в призначенні допомоги у зв'язку з тим, що надана виписка з акта огляду медико - соціальною експертною комісією № 985862 не відповідає формі первинної облікової документації № 157-1/о, затвердженої наказом МОЗ України від 30 липня 2012 року № 577.

Через зазначені дії відповідача позивач була змушена повторно пройти огляд Травматологічною медико-соціальною експертною комісією №1 у місті Дніпрі і 15 вересня 2016 року їй було видано довідку до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12ААА за № 399534 із встановленням III групи інвалідності з дитинства.

Рішенням ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі від 31 жовтня 2016 року позивачу призначено державну соціальну допомогу з 16 вересня 2016 року, та відмовлено в призначенні допомоги починаючи з дня її звернення, а саме починаючи з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року оскільки медичним закладом не підтверджена інвалідність за ранній термін.

З метою досудового врегулювання вищевказаного питання позивач дійсно неодноразово зверталась до відповідача та до Міністерства соціальної політики України. 17 березня 2017 року на її звернення щодо виплати їй соціальної державної допомоги за період з 16 травня 2016 року но 15 вересня 2016 року надійшла відповідь з Міністерства соціальної політики України без вирішення її спірного питання, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав, вважаючи відмову відповідача в призначенні їй соціальної державної допомоги за вказаний період неправомірною.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 9 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам, з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2000 року № 2109 державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням. Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами (ч. 7 ст. 8 Закону № 2109).

Із листа відповідача № Д-13(17) від 22 червня 2017 року вбачається, що Управлінця СЗН не заперечує наявність у позивача необхідних документів, які вона представила для призначення їй державної соціальної допомоги, і які містять зазначення причини інвалідності - інвалід з дитинства. Однак, відповідач вважає, що надані довідки (витяги) медико-соціальної експертизи не підтверджують інвалідність за ранній період, та на цій підставі відмови призначенні державної соціальної допомоги за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року. Означена відмова суперечить чинному законодавству України.

Так. за ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2000 року № 2109 причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико- соціальної експертизи згідно із законодавством України. За пунктом 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83 Медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності. Відповідно до пункту 4 вказаного Положення про медико-соціальну експертизу, залежно від ступеня втрати здоров'я інвалідність поділяється на три групи. Причинами інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства, для військовослужбовців - поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, чи захворювання, пов'язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, чи захворювання, не пов'язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов'язків військової служби. Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності. За п. 32 вказаного Положення Медико-соціальні експертні комісії видають особам, визнаним інвалідами, довідки МСЕК. Форми документів, що використовуються у роботі медико-соціальних експертних комісій, затверджуються Міністерством охорони здоров'я України (наказ Міністерства охорони здоров'я України від 19 травня 2003 року № 224 «Про затвердження форм медичної облікової документації, що використовуються в медико - соціальних експертних комісіях», яким, зокрема, встановлено такі форми обліку, як акт огляду МСЕК. виписка із акту огляду МСЕК, довідка до акту огляду МСЕК та висновок про час настання інвалідності.

Крім цього, порядок встановлення інвалідності, її групи та причини регулюється Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07 квітня 2004 року № 183. За п. 1.2 вказаної Інструкції залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють І, II. III групу інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства, трудове каліцтво; професійне захворювання; тощо. Положення вказаної Інструкції спростовують твердження представника відповідача про необхідність проходження медико-соціальної експертизи виключно до 18 років та можливість підтвердження, інвалідності з дитинства виключно проходженням МСЕ до 18 років. Так, у п. 1.2 зазначено, що інвалідність у повнолітніх осіб визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК).

Отже, виходячи з вищенаведеного, вбачається, що норми вказаних актів законодавства України вимагають подання до органів для підтвердження причини інвалідності документ, в якому зазначено причину інвалідності (за вказаними законодавчі ми актами - виписку із акту огляд) МСЕК. а не про час її настання (передбачену форму обліку у вигляді висновку про час настання інвалідності).

Відповідно до ст. 12 Закону № 2109 суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум інвалідом чи його офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування інваліда на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об'єктивні обставини, коли інвалід чи його батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату. Невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку відповідно до закону.

Діями, що полягають у не призначенні та невиплаті державної соціальної допомоги позивачу, як непрацездатній особі - інваліду з дитинства, за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року, відповідач порушив охоронювані Конституцією та Законами України права позивач, тим самим позбавивши єдиного джерела доходу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд .його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дії відповідачів щодо не вирішення питання своєчасно про призначення державної допомоги позивачу є не правомірними, оскільки відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які предявляються до дій та рішень субєктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є обгрунтованими, в зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачами були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати неправомірним та скасувати рішення ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 28 липня 2016 року за № 2984 про відмову в призначенні державної соціальної допомоги за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року і зобов'язати ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу, як непрацездатній особі - інваліду з дитинства за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року, а також стягнути з УСЗН Соборної районної с місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн..

Таким чином позовні вимоги про визнання дій, бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 8, 10, 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам», ст. 5, 15, 30, 77, 243 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 28 липня 2016 року за № 2984 про відмову в призначенні державної соціальної допомоги за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу, як непрацездатній особі - інваліду з дитинства за період з 16 травня 2016 року по 15 вересня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної с місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн..

Рішення може бути оскаржене безпосередньо в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя