Справа № 760/18939/16-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 01.03.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 01.03.2017 позов задоволено.

Визнано дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» протиправними.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачу перерахунок пенсії за вислугу років згідно довідки Прокуратури міста Києва від 01.09.2016 за №18/524 про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) з розрахунку 90 % із середнього заробітку 9248,51 грн., з 01.09.2016 без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю за минулий час.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апелянта, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта до судового засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.11.2001 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва, як отримувач пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від посадового окладу з урахуванням надбавок, передбачених даним законом.

09.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою затверджено нові схеми посадових окладів працівників прокуратури, внаслідок чого відбулося підвищення заробітної плати відповідних категорій прокуросько-слідчих працівників.

Так, станом на 01.12.2015 заробітна плата старшого прокурора відділу, радника юстиції складається з: посадового окладу, класного чину, вислуги років та інших виплат, які передбачені чинним законодавством та становить 9248,51 грн., що вбачається із довідки Прокуратури м. Києва від 01.09.2016 №18/524.

Встановлено, що 28.09.2016 позивач подав до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві заяву, у якій просив здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідки від 01.09.2016 №18/524, яка видана Прокуратурою м. Києва, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, за нормами законодавства, що діяли на час призначення пенсії.

Листом Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 11.10.2016 № 31810/07, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства з 01.06.2015 раніше призначені пенсії в порядку на умовах Закону України «Про прокуратуру» не перераховуються.

Не погоджуючись з вказаною відмовою в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно вказав на те, що положеннями частини 17 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" в редакції на момент призначення пенсії позивачу, передбачалося, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак, з 15 липня 2015 року набрав чинність Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, пунктом 3 Розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, із набуттям чинності Законом №1697-VII, положення частин 13 та 17 статті 50-1 Закону № 1789-XII, які передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком - втратили чинність.

Натомість частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789 при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України наведені у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, згідно з яким при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Проте, колегія суддів звертає увагу на відмінність спірних правовідносин та їх нормативного регулювання у даній адміністративній справі, та у згадуваних постановах Верховного Суду України, де спір стосувався визначення розміру, з якого повинен здійснюватися перерахунок пенсії у відповідності до чинних на той час положень ч. 13, 17 ст. 50-1 №1789-ХІІ, разом із тим, у даній адміністративній справі вирішується питання про наявність або відсутність права на здійснення перерахунку пенсії, як такого, при цьому, на час виникнення цих відносин положення ч. 13, 17 ст. 50-1 №1789-ХІІ втратили чинність.

Враховуючи наведене, посилання суду першої інстанції на зазначені рішення Верховного Суду України у межах даного спору є недоречними.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, апеляційний суд враховує, що положеннями частини 2 статті 19 Конституції України на органи державної влади покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, якими визначалося право працівників прокуратури на перерахунок пенсії, в зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників і якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на момент його звернення втратили чинність.

Суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави для перерахунку пенсії там, де їх не визначив законодавчий орган.

Водночас, відсутність на час звернення позивача до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України, органи ПФ України, як суб'єкт владних повноважень, має діяти на підставі закону та в межах наданих повноважень, та не може провести перерахунок пенсії позивачу за умови відсутності відповідного законодавства.

Такі висновки підтримано Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 23 травня 2017 року, від 09 червня 2017 року, від 29 травня 2017 року (справи К/800/17231/17, К/800/18760/17, К/800/17612/17 відповідно) та ін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, прийнявши рішення із порушенням норм матеріального права, а саме положень Закону № 1697-VII, що призвело до неправильного вирішення справи.

З приводу тверджень позивача про неможливість звуження прав, судовою колегією враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення вказано, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

При цьому, колегія суддів наголошує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії, яку вона отримувала до цього, тобто, не відбулося звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, та зазначає, що підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, та відповідно до ч.4 ст. 202 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги в порядку ст.212 КАС України.

(Постанову у повному обсязі складено 18.12.2017)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Г.В. Земляна

Суддя: Є.О. Сорочко