Справа № 243/10222/17
Суддя: Мірошниченко Л. Є.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження №2-а/243/664/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Мирошниченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська Донецької області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В ИВ :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є пенсіонером за вислугою років у МВС України з квітня 2014 року. У грудні 2014 року він був зареєстрований як тимчасовий переселенець у м. Словянську Донецької області. У грудні 2015 року він сповістив УСЗН Словянської міської ради про скасування вказаної довідки у звязку з оформленням постійного місця реєстрації. У 2015 році він був взятий на облік до відповідача та протягом 2015 року до липня 2017 року включно відповідач нараховував йому відповідне пенсійне забезпечення та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок, відкритий на його імя у ПАТ «Державний ощадний банк України». Разом з тим у серпні 2017 року йому не було зараховано щомісячну пенсію та згідно відповіді ОСОБА_2 УПФУ в Донецькій області від 28.09.2017 року виплату пенсії йому призупинено у звязку з встановленням факту відсутності реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб до зясування.

Вважає такі дії відповідача протиправними, як такі, що порушують його конституційні права громадянина України. Просить суд: 1) скасувати рішення ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про припинення нарахування пенсії та виплати його пенсії; 2) визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо невиплати йому пенсії з серпня 2017 року; 3) зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити йому нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість за період починаючи з серпня 2017 року; 4) допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 14.11.2016 року (а.с.22-23) не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, справу просили розглянути за своєї відсутності (а.с.30, 31), тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, суду надано письмові заперечення (а.с.36-37), відповідно до яких управління не визнає позовні вимоги та просить залишити їх без задоволення з огляду на наступне. Згідно паспортних даних, ОСОБА_1, станом на липень 2014 року, зареєстрований у м. Кіровське, яке з липня 2014 року є територією тимчасово не підконтрольною. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 18.08.2017 року на адресу позивача було направлено лист, щодо необхідності надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи для поновлення виплати пенсії. Пенсія позивачу виплачена по 31.07.2017 року. Зазначили, що їх дії не суперечать чинному законодавству, а позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні, оскільки відповідно до чинного законодавства позивач відноситься до внутрішньо переміщених осіб та на нього розповсюджуються вимоги законодавства. які регулюють даний вид відносин, а тому умовою для продовження виплати пенсії є наявність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відсутність якої позбавляє управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, зареєстрований Відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-14), перебуває на обліку Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за вислугу років (а.с.19).

Відповідно до довідки від 19.12.2014 року № НОМЕР_1, ОСОБА_1 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

З серпня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії. Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем припинено виплати пенсії позивачеві з серпня 2017 року.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з серпня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Відповідно до положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд зазначає, що відповідачем неправомірно припинено виплати пенсії позивачу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію (стаття 58 зазначеного Закону) він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону та Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджує Президент України.

Прийняття рішення начальником управління в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні вищенаведених конституційних принципів, однак у суду відсутні відомості про існування вказаного рішення або розпорядження пенсійного органу.

При цьому призупинення виплати пенсії позивачу начальником управління в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні вищенаведених конституційних принципів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним визнати дії відповідача протиправними, щодо невиплати пенсії позивачу з 01.08.2017 року та зобовязати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за вислугою останньому та сплатити заборгованість за період, починаючи з серпня 2017 року, включно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 з серпня 2017 року, в межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 192-194, 241-247, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії з 01.08.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з 01.08.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, з 01.08.2017 року, в межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Судом апеляційної інстанції в адміністративних справах є апеляційний адміністративний суд, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий адміністративний суд (місцевий загальний суд як адміністративний суд чи окружний адміністративний суд), що ухвалив рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4