Справа № 295/11549/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чішман Л.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" грудня 2017 р. Справа № 295/11549/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Житомирі апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "08" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 08.11.2017р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_3, як судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання період проходження строкової військової служби, часу роботи на посаді слідчого, часу навчання на денній формі юридичного факультету Київського університету ім. Т.Шевченка. Зобов'язати Житомирське об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_3 на посаді судді, який дає право на нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання крім часу роботи на посаді судді Господарського суду Житомирської області терміном 12 років 10 місяців 23 дні, також календарний період проходження строкової служби терміном 2 роки, половину часу навчання на денній формі юридичного факультету Київського університету ім. Т.Шевченка терміном 2 року 5 місяців, час роботи на посадах слідчого терміном 10 років 8 місяців 8 днів та провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди судді Господарського суду Житомирської області, який має стаж роботи більше 25 років без обмежень граничного розміру, починаючи з 14.06.2017 р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн..

Не погоджуючись з вказаною постановою, Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання з 14.06.2017 р.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що позивач:

- в період з 01.09.1987р. по 30.06.1992р. навчався у Київському університеті ім. Т.Шевченка (що складає 4 роки 10 місяців , зарахуванню підлягає 2 роки 5 місяців ).

- в період з 03.08.1992р. по 10.04.2003р. працював на посадах слідчого (10 років 8 місяців 8 днів.

- в період з 22.07.2004р. по 13.06.2017р. працював на посаді судді в Господарському суді Житомирської області ( 12 років 10 місяців 23 дні).

Відповідно до листа Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.10.2017р. за №436/Г-8, загальний страховий стаж роботи повивача складає 38 років 1 місяць 4 дні, з них військова служба 2 роки, навчання 4 роки 9 місяців 16 днів, стаж на посаді слідчого 10 років 8 місяців 8 днів, стаж на посаді судді 12 років 9 місяців 9 днів та призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 80% від заробітної плати. Посилаючись на Закон України «Про судоустрій та статус суддів» відповідач зазначив, що зарахування періодів військової служби та навчання в стаж судді не передбачено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_3 періодів навчання, проходження військової служби та роботи на посаді слідчого є протиправними та порушують права позивача.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005р., право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013р. (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010р., ст.120 якого передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 цього Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді : 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015р., з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-8/2016 від 08.06.2016р.) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, пункт 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній до 28.03.2015р. передбачав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" вказані правовідносини були врегульовані Законом України від 15.12.1992р. №2862-XII "Про статус суддів".

Згідно із ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" (№2862-ХІІ від 15.12.1992р.), яка діяла на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р., судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", виданим відповідно до ст.25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20.03.2008р. №248/2008).

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008р. №545, яка набрала чинності з 01.03.2008р., було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" шляхом доповнення її пункту 3-1 новим абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".

Згідно з абзацом 2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005р. "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України №545 від 11.06.2008р., до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Такий розрахунок стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання діяв до 28.03.2015р., до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015р. №192-V-III. Прикінцевих та перехідних положеннях, якого не містилися положення щодо збереження за суддями, які були призначені його чи обранні на посаду судді до набрання чинності цим Законом, визначення стажу на роботі судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності законом.

Відсутність такої норми було обмеженням соціальних гарантій суддів передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

З наведеного вбачається, що нормативні положення зазначених законодавчих актів є спеціальними щодо врегулювання порядку звільнення судді з посади та наявності необхідних умов для звільнення судді у відставку.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016р. по справі №П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст.21,22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст.48 вказаного Закону).

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалося Конституційним Судом України, який у рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999р. зазначив, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що на час звільнення позивача у відставку чинна редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") не передбачала при визначенні стажу судді зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, враховуючи, що позивач набув таке право до моменту набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що щомісячне довічне грошове утримання повинно бути призначено позивачу з урахуванням до суддівського стажу половини навчання у вищому навчальному закладі, час роботи на посадах слідчого, періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені Житомирським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "08" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена упродовж тридцяти днів з дня її складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повний текст постанови складено "19" грудня 2017 р.