Справа № 826/2793/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/2793/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Комінтерновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про скасування постанов

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Комінтерновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про скасування постанов від 02.07.2013 №37378299, від 24.01.2013 №36098252 та від 23.03.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими накладено арешт на квартиру ОСОБА_1, яка передана в іпотеку.

В обґрунтування позову позивач вказує, що в порушення норм Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» оскаржуваними постановами накладено арешт на квартиру, що перебуває в іпотеці ТОВ «Кей-Колект».

Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Відповідачі та третя особа без самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень по суті спору не надали, явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 30.10.2007.

Також між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 30.10.2007, яким передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту.

В подальшому, 13.02.2012 між ТОВ «Кей-Колект» та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №2, та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012, відповідно до яких передано у власність позивачу право вимоги, в тому числі за вказаними вище договорами.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що заборона на вказане нерухоме майно на підставі іпотечного договору зареєстрована 30.10.2007.

В подальшому, на вказану квартиру постановою ІІ Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.03.2009 накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження.

Крім того, постановою Комінтерновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.01.2013 та постановою Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02.07.2013 на вказану вище квартиру накладено арешт та заборону на її відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (надалі - Закон № 606-ХІV, чинного станом на час прийняття оскаржуваних постанов), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

При цьому статтею 11 Закону № 606-ХІV державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його у встановленому законом порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповдіно до ст.. 54 Закону № 606-ХІV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З системного аналізу викладеного вбачається, що виконавець наділений правом на накладення арешту на майно, передане в іпотеку, іпотекодержатель, у разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених ст. 33 Закону України "Про іпотеку" наділений правом на звернення до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття арешту в порядку ст. 60 Закону України про виконавче провадження".

Враховуючи, що іпотеку на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано до накладення арешту на майно іпотекодавця (ОСОБА_1) , оскільки виконавець наділений правом на накладення арешту на майно, передане в іпотеку, проте звернення стягнення на таке майно здійснюється з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», отже суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних постанов.

З метою захисту прав позивача суд вбачає за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідачів зняти арешт з вказаної квартири накладений оскаржуваними постановами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 181, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити в задоволенні позову.

2. Вийти за межі позовних вимог, зобов'язати Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 накладений постановою від 02.07.2013

3. Вийти за межі позовних вимог, зобов'язати Комінтерновський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 накладений постановою від 24.01.2013 ВП №36098252.

4. Вийти за межі позовних вимог, зобов'язати Київській відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 накладений постановою від 23.03.2009.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда