Справа № 826/11033/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 листопада 2017 року (дата складання повного тексту 17 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

04 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просила зобов'язати відповідача звернутись з відповідним поданням до Державної казначейської служби України щодо повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 12947,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві звернутися з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби України щодо повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12947,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією відносно прав власності на нерухоме майно і не можна покладати на відповідача відповідальність за вчинені дії, що призвели до помилкової сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Також апелянт зазначає, що позивачем не надано документів, які б підтверджували придбання нерухомості вперше, а тому нотаріусом не була застосована пільга щодо сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; а надані відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення позивача особою, яка придбала майно вперше.

Позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки факт придбання позивачем житла вперше відповідачем не спростовано. В своєму позові ОСОБА_2 зазначала, що за договором купівлі-продажу квартири від 23 травня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №788, житло нею придбавалось вперше, а тому збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна було нею сплачено помилково.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт», в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ «Компанія з управління активами «Будкепітал» (продавець), та ОСОБА_2 (покупець) 23 травня 2016 року укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчиком І.І. та зареєстровано в реєстрі за №788, за умовами якого продавець передав належну йому на праві власності, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 117,7 кв.м (п.1 договору). Продаж вчинено за 1294700,00 грн. без ПДВ, які були сплачені покупцем в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до підписання цього договору на умовах інвестиційного договору №0352/1-4/081 від 29 серпня 2014 року в якості інвестиційного внеску (попередньої оплати за квартиру), що зараховується як оплата (п.3 договору).

Згідно квитанції №0.0.556909968.2 від 23 травня 2016 року позивачем здійснено оплату на рахунок отримувача УК у Святошинському районі, банк отримувача ГУ ДКСУ у м.Києві у розмірі 12947,00 грн. з призначенням платежу - сплата збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

ОСОБА_2 звернулась до Правобережного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою від 11 серпня 2017 року про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 12947,00 грн., оскільки житло за договором купівлі-продажу квартири від 23 травня 2016 року №788 нею придбавалось вперше.

Листом від 14 серпня 2017 року №45229/09 відповідач повідомив ОСОБА_2 про відсутність підстав для подання до органів державної казначейської служби подання про повернення помилково сплачених коштів, оскільки не існує єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та відповідного органу, компетентного видавати довідки на підтвердження первинного придбання житла.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відмова відповідача повернути позивачу сплачену суму збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не може бути визнана обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані Конституцією України, Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 ч.1 ст.2 вищезазначеного Закону передбачено, що об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 03 листопада 1998 року затверджено Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, відповідно до п.151 якого збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до п.153 вказаного Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У зверненні позивача щодо повернення їй помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування зазначено, що при укладанні 23 травня 2016 року договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житло нею придбавалось вперше, а тому у розумінні п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в даному випадку, внаслідок чого просила повернути помилково сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 12947,00 грн. згідно квитанції №0.0.556909968.2 від 23 травня 2016 року.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем всупереч ч.2 ст.77 КАС України правомірність відмови ОСОБА_2 в поверненні помилково сплачених коштів з наведених у листі від 14 серпня 2017 року №45229/09 підстав не доведено, належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем до суду не надано.

Станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи в суді, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Згідно ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості відмови Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, викладеної в листі від 14 серпня 2017 року №45229/09, чим порушено права позивача на повернення помилково сплачених коштів, з огляду на наявність у неї відповідної пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна при придбанні житла вперше, на захист якого подано даний позов.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до пп.2) п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві і покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Твердження апелянта, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири та вчинення нотаріальної дії позивачем не було подано документів, які б підтверджували наявність пільги щодо сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, є необґрунтованим та відхиляються судом, оскільки законодавством не визначено обов'язку при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна подавати докази наявності відповідної пільги, а встановлено обов'язковість подання документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, на виконання чого позивачем було подано квитанцію №0.0.556909968.2 від 23 травня 2016 року.

Крім того, є необґрунтованими доводи апелянта з посиланням на ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення позивача особою, яка придбала майно вперше, оскільки позивачем на підтвердження наявності у неї пільги щодо несплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 23 травня 2016 року, в якій зазначено право власності позивача лише на придбану квартиру, жодних інших об'єктів нерухомого майна, що належать позивачу, не зазначено. При цьому, державою не встановлено обов'язку особи, яка придбаває нерухоме майно, підтверджувати наявність у неї пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна будь-якими документами, а тому посилання апелянта є безпідставними.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо наявності правових підстав для зобов'язання відповідача звернутися з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби України щодо повернення помилково сплаченого позивачем збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12947,00 грн.

Посилання апелянта на неправомірність стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору є безпідставними, оскільки в силу ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки відповідач є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України, звільнення органів Пенсійного фонду України від сплати судового збору, заборона використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та непередбачення у бюджеті на 2017 рік коштів на виплату понесених позивачем судових витрат не звільняє від відшкодування понесених позивачем судових витрат, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України (в чинній редакції) при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, іншого порядку присудження здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат, ніж за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, процесуальним законодавством не передбачено.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук