Справа № 755/1243/17
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/1243/17 Головуючий у 1-й інстанції: Балась Т. П. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Кузьменка В. В.,
суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,
за участю секретаря Видмеденко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017, -
В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії посадових осіб військової частини п/п В 1740 щодо невиплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 та 2016 роки в розмірі визначеному відділом фінансового забезпечення військової частини та нормативними актами. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію утриманого податку у сумі 2 249 грн. 52 коп. та військового збору у сумі 187 грн. 46 коп., а також моральну шкоду в розмірі місячного забезпечення.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017 адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Апелянт надіслав заяву з проханням проводити апеляційний розгляд у відсутність представника відповідача. Від позивача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 13 лютого 2015 року по 07 квітня 2016 року проходив військову службу під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 у м. Житомирі на посаді стрільця - номера обслуги аеромобільного- десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону.
Згідно із витягом з наказу командира військової частини п/п В 1740 (по стройовій частині) №70 від 07.04.2016 року, рядового ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 2016 року №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 було звільнено з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у запас за пунктом «є» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби).
Стаж безперервної служби з 23.04.2003 року по 04.11.2014 року та з 13.02.2015 року по 07.04.2016 року.
Щорічна основна відпустка за 2016 рік не використана. Грошова допомога на оздоровлення не виплачувалась.
Проведено виплату грошової компенсації за 8 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2016 рік.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 за 2016 рік не отримував.
Відповідно до витягів із наказів командира військової частини п/п В 1740 (по стройовій частині) №264 від 15.12.2015 року, №201 від 28.09.2015 року та нарахівних відомостей №456, №370, а також банківських відомостей №749, №627 та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2017 року № 1412, ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1586,50 грн. на підставі рапорту позивача вих. № 9340 від 15.12.2015 року та грошова допомога на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 1544,50 грн. на підставі рапорту ОСОБА_1 вих. № 5994 від 28.09.2015 року.
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо невиплати йому допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Положеннями частин 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно із ч. 1 ст. 101 Закону № 2011-XII, також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою № 1294 та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260.
Відповідно до пп.3 п.5 Постанови № 1294, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку.
Судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що позовні вимоги в частині стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік, а також визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови у виплаті такої матеріальної допомоги за 2015 рік задоволенню не підлягають, оскільки позивач отримав від відповідача таку виплату за 2015 рік. Однак, згідно рапорту ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини п/п В 1740 про надання відпустки за 2015 рік на 25 діб та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, рапорт не завізований, без реєстраційного номеру та дати подання.
Із листа військової частини п/п В 1740 від 07.06.2016 року №1639 убачається, що грошова допомога на оздоровлення ОСОБА_1 не виплачувалась у зв`язку з відсутністю у військовій частині станом на 07.06.2016 року рапорту позивача про виплату такої допомоги.
Відповідно до рапорту ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини п/п НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 18.07.2016, позивач просив виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік, що не заперечується відповідачем.
Листом від 30.07.2016 року №2138 ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошової допомоги на оздоровлення, у зв`язку із тим, що його звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини п/п В 1740 (по стройовій частині) №44 від 02.03.2016 року ОСОБА_1 з 02 березня 2016 року по 27 березня 2016 року перебував у щорічній основній відпустці за 2015 рік.
Випискою з особового рахунку ПриватБанку підтверджується факт виплати ОСОБА_1 10060,36 грн. вихідної одноразової допомоги при звільнені.
Таким чином, встановлено, що позивачу не виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік.
Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена статтею 15 Закону № 2011-ХІІ та є додатковим видом грошового забезпечення, який відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно Інструкції Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Пунктом 30.5. Інструкції визначено підстави за яких грошова допомога на оздоровлення не виплачується.
Рапорт про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік було подано позивачем у 2016 році у встановленому законом порядку, а тому позовні вимоги в частині неправомірної відмови відповідача у виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та здійсненні такої виплати судом першої інстанції задоволено правомірно.
Згідно відомості № 85 на виплату грошового забезпечення та вихідної допомоги звільненим військовослужбовцям частини НОМЕР_3 за квітень 2016 року, нараховано ОСОБА_1 12 497,34 грн., зараховано на картковий рахунок 10 060,36 грн. у зв`язку із утриманням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 249,52 грн. та військового збору 187,46 грн.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивача, в період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року компенсація суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 249,52 грн. що була утримана з грошового забезпечення ОСОБА_1 не проводилось.
Відповідно до п.168.5 ст.168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
З аналізу наведених норм вбачається, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Таким чином, у відповідача наявний обов`язок з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 19.12.2017

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.