Справа № П/811/2067/17
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Кропивницький Справа № П/811/2067/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Управління Держпраці у Кіровоградській області до Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Держпраці у Кіровоградській області (надалі Управління) звернулося до суду з позовом до Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (надалі відділ ДВС) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року у справі №П/811/1492/17 задоволено позов Управління до ТОВ "Агрофірма "Кочубій" про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом повного зупинення експлуатації двох вантажопідіймальних машин, посудини компресора для накачки шин, точильного верстата, токарного верстата, автозаправної станції. На виконання цієї постанови судом 25.10.2017 року видано виконавчий лист. Управління 31.10.2017 року звернулося до відділу ДВС із заявою про прийняття цього виконавчого листа до примусового виконання. 20.11.2017 року на адресу Управління надійшло повідомлення відповідача від 15.11.2017 року про те, що в.о. начальника відділу ДВС ОСОБА_1 розглянуто вказану заяву та на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. Відмова мотивована тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, а саме: в резолютивній частині рішення не вказано, які дії зобовязано вчинити або утриматися від них боржнику. Позивач вважає таку відмову незаконною, а тому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення від 15.11.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене в.о. начальника відділу ДВС ОСОБА_1, стосовно прийняття до виконання виконавчого листа №П/811/1492/17, виданого 25.10.2017 року;

- зобов'язати відділ ДВС повторно розглянути заяву Управління про примусове виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 25.10.2017 року по адміністративній справі №П/811/1492/17.

Представник відповідача у наданих до суду письмових запереченнях позов не визнав, посилаючись на правомірність повернення ним виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі прямої норми - п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження". У зв'язку з цим просив суд у позові відмовити.

У судове засідання сторони не прибули, подавши клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За визначенням, наведеним у пункті 10 частини 1 статті 3 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, суд установив такі обставини.

До відділу ДВС 13.11.2017 року надійшла заява Управління №01-22-1014308-17 від 31.10.2017 року про прийняття до примусового виконання виконавчого листа в адміністративній справі №П/811/1492/17, виданого 25.10.2017 року Кіровоградським окружним адміністративним судом щодо вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у виді зупинення експлуатації двох вантажопідіймальних машин, посудини компресора для накачки шин, точильного верстата, токарного верстата, автозаправної станції. (а.с. 10-11)

Посадовою особою відповідача - в.о. начальника відділу ДВС ОСОБА_2 - розглянуто виконавчий лист та установлено, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, а саме: в резолютивній частині рішення не вказано, які дії зобовязано вчинити або утриматися від них боржнику. У звязку з цим позивачу направлено повідомлення №2137 від 15.11.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с. 39)

Отримавши вказане повідомлення 20.11.2017 року та не погодившись з ним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскарженого повідомлення, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 3 Закону визначає перелік виконавчих документів, на підставі яких відповідно до цього Закону рішення підлягають примусовому виконанню. До нього віднесено зокрема виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (п.1 ч.1 ст.3 Закону).

Частиною 1 статті 5 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Між тим, як установлено судом, відділ ДВС, отримавши заяву Управління про примусове виконання виконавчого листа, виданого 25.10.2017 року Кіровоградським окружним адміністративним судом на виконання постанови суду від 02.10.2017 року в адміністративній справі №П/811/1492/17, не відкрив виконавче провадження, а повернув виконавчий лист без прийняття до виконання, пославшись на пункт 7 частини 4 статті 4 Закону, якою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Досліджуючи зміст постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року в адміністративній справі №П/811/1492/17, на виконання якої виданий цей виконавчий лист, суд установив, що розглянутий у даній справі позов був поданий Управлінням з метою застосування заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), які можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням, у звязку з виявленими порушеннями законодавства у сфері охорони праці, що становили загрозу життю та здоров'ю людей. (а.с.7-9)

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Винесена Кіровоградським окружним адміністративним судом у справі №П/811/1492/17 постанова від 02.10.2017 року про застосування до ТОВ "Агрофірма "Кочубій" заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом зупинення експлуатації визначених машин та механізмів, що становлять загрозу життю та здоров'ю людей, прийнята відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", якою передбачено, що виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 256 КАС України постанови суду про повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо це загрожує життю та/або здоров'ю людей, виконуються негайно.

Отже, ця постанова суду є рішенням немайового характеру, яким відповідача фактично зобовязано утриматися від вчинення певних дій експлуатації машин та механізмів, указаних у рішенні. Ця постанова суму підлягає примусовому та негайному виконанню.

Відповідно до частин 2, 4 статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Порядок звернення судових рішень в адміністративних справах до примусового виконання унормований статтею 258 КАС України.

За змістом частини 1 цієї статті за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається виконавчий лист.

Відповідно до частини 1 статті 259 КАС України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону передбачено, що у виконавчому документі зазначається зокрема резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Судом установлено, що у виконавчому листі, виданому 25.10.2017 року Кіровоградським окружним адміністративним судом на виконання постанови суду від 02.10.2017 року у справі №П/811/1492/17, відтворено резолютивну частину цієї постанови та зазначено: "застосувати стосовно ТОВ "Агрофірма "Кочубій" захід реагування у сфері державного нагляду (контролю) у виді зупинення експлуатації: двох вантажопідіймальних машин, посудини компресора для накачки шин, точильного верстата, токарного верстата, автозаправної станції. Постанову належить виконати негайно".

У виконавчому листі визначений боржник - ТОВ "Агрофірма "Кочубій", на якого покладається обов'язок щодо виконання цього рішення немайнового характеру.

Порядок виконання рішень немайнового характеру визначений розділом VIII Закону України "Про виконавче провадження" та розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432 (надалі Інструкція №512/5).

Правила цих норм до рішень немайнового характеру відносять рішення: про поновлення на роботі; про відібрання дитини; про виселення боржника; про вселення стягувача; інші рішення, за якими боржника зобовязано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 6 статті 26 Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Аналіз наведених законодавчих норм та змісту виконавчого листа №П/811/1492/17 дає підстави для висновку, що вказаний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим статтею 4 Закону, у ньому чітко вказано ті дії, від вчинення яких боржник зобов'язаний утриматися. Порядок виконання рішень такого характеру встановлено статтею 63 Закону.

Суд зазначає, що та обставина, що за постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року у справі №П/811/1492/17 видано виконавчий лист, свідчить про те, що це судове рішення за своїм змістом характеризуються реалізованістю та передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

За змістом статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", має право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, з метою встановлення способу виконання даного судового рішення державний виконавець вправі звернутися до суду з відповідною заявою в порядку статті 263 КАС України, статті 33 Закону України "Про виконавче провадження".

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону), водночас пунктом 3 статті 6 Закону встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Суд зауважує, що іншого органу, окрім органів державної виконавчої служби, який мав би повноваження виконувати зазначене рішення суду, Законом, нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність органів державного нагляду (контролю), самим рішенням суду не визначено. Відтак, примусове виконання цього рішення на підставі виконавчого листа №809/1447/16, виданого 25.10.2017 року, покладається саме на орган державної виконавчої служби.

Отже, посилання відділу ДВС у повідомленні №2137 від 15.11.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на те, що цей виконавчий лист не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, є безпідставним.

Пунктом 6 розділу І Інструкції №512/5 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, повідомлення органу державної виконавчої служби про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є процесуальним документом виконавчого провадження, а також рішенням субєкта владних повноважень у розумінні КАС України та може бути предметом оскарження в судовому порядку.

Суд установив, що винесене відповідачем повідомлення №2137 від 15.11.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 3 статті 2 КАС України, позаяк прийнято необґрунтовано, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на протиправність рішення відповідача про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, порушене право позивача на має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву Управління про примусове виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 25.10.2017 року в адміністративній справі №П/811/1492/17, та прийняти відповідне рішення.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Позивач - суб'єкт владних повноважень - не поніс у даній справі судових витрат, передбачених частиною 2 статті 94 КАС України, які б могли бути присуджені йому з відповідача.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 94, 158 - 163, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Держпраці у Кіровоградській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській №2137 від 15.11.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати Новоархангельський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області повторно розглянути заяву Управління Держпраці у Кіровоградській області про примусове виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 25.10.2017 року в адміністративній справі №П/811/1492/17, та прийняти відповідне рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного ОСОБА_3