Справа № 808/2232/17
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2017 рокусправа № 808/2232/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2017р. у справі № 808/2232/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення суддівської винагороди та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нездійснення нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за лютий 2017 року в сумі 16 000,00 грн., за квітень 2017 року у сумі 16 000,00 грн.

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди і сум щорічної оплачуваної відпустки, а також додаткової відпустки за січень і березень 2017 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеного статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не здійснення нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за лютий 2017 року в сумі 16 000,00 грн., за квітень 2017 року у сумі 16 000,00 грн. Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди і сум щорічної оплачуваної відпустки, а також додаткової відпустки за січень і березень 2017 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеного статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволені позову.

Сторони, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явились. Надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 обрана 27.09.1991 на посаду судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. До виконання обовязків приступила з 03.10.1991, про що свідчить виписка з наказу №1/52 від 03.10.1991 по управлінню юстиції Запорізького облвиконкому.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 10.07.1997 №440/97-ВР позивач обрана суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя безстроково.

Судом першої інстанцій встановлено, що на час розгляду даної справи позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", що передбачено пп. 4 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України, п. 22 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають приписам законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини третьої статті 135 цього Закону базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В той же час, пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41-45, ст.529; 2015 р., NN 18-20, ст. 132 із наступними змінами»).

Таким чином, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, розмір суддівської винагороди слід визначати за положеннями Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон № 2453-VІ).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу голови суду від 16.05.2017 №17-ос суддю Смолку І.О. відраховано зі складу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 16 травня 2017 року у звязку із звільненням з посади судді відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 11.05.2017 №1101/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у відставку» у звязку з поданням заяви про відставку. При цьому позивач не походила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Відповідно до частини третьої статті 133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді встановлюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно зі статтею 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774 встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

На час розгляду даної справи, Закон № 1774-VІІ не визнаний неконституційним.

Крім того, Закон № 1774-VІІ прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону № 2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1774-VІІ.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія суддів також звертає увагу, що у зв'язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримував позивач до його ухвалення: з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2 статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»), а тому права апелянта ніяким чином не порушені.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 10.03.2011 р. у справі «Сук проти України» (заява № 10972/05) зазначено, що держава може ввести, призупинити або припинити виплату доплат, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Колегія суддів також зазначає, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Тобто, практика ЄСПЛ полягає в тому, що, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області при виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди діяло на підставі, в межах і спосіб передбачені Конституцією України та Законами України, оскільки з січня 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята при не вірному застосуванні норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому вбачає підстави для скасування постанови.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2017 року у справі № 808/2232/17- скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення суддівської винагороди та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак