Справа № 368/1298/17
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1298/17
Провадження № 2-а/368/77/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017 Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визнання дії (відмови) неправомірними та зобов»язати вчинити дії, суд, -

В С Т А Н О В И В :

21.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визнання дії (відмови) неправомірними та зобов»язати вчинити дії, в якій позивач просив винести рішення, яким:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області що до відмови в наданні йому, - ОСОБА_1 статусу інваліда війни, - неправомірними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області встановити йому, - ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни;

- від сплати судового збору його звільнити на підставі Закону України "Про судовий збір, як потерпілого в результаті Чорнобильської катастрофи , поклавши судові витрати на відповідача.

21.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 15 1 КАС України для слухання даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

02.10.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст. 107 КАС України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання.

09.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду від відповідача надійшло письмове заперечення наступного змісту:

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 15.06.2004 р. частину другу статті 7 було доповнено пунктом 9.

Відповідно до цих змін, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до інвалідів війни.

Зазначені зміни були прийняті з метою віднесення до інвалідів війни осіб, які при виконанні робіт у 30 кілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення були залучені до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, що перебували у складі військових формувань, підпорядкованих Міністерству оборони колишнього Союзу PCP.

На сьогодні механізм реалізації вищезазначеного положення чітко не визначений нормативно - правовими актами, що призводить до чисельних звернень громадян до управління соціального захисту населення з питань встановлення статусу інваліда війни.

Соціальний захист населення встановлює статус інваліда війни на підставі довідки, яка є витягом з розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області і містить інформацію про залучення особи до формувань Цивільної оборони та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак, практика реалізації пункту 9 ст. 7 зазначеного Закону виявила складність застосування цієї норми щодо працівників, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони, або були прикомандировані до воєнізованих формувань ЦО ( зведених загонів протипожежної та медичних служб , зведених мобільних загонів спеціального захисту Київської , Чернігівської та Черкаської областей) , оскільки не всі роботи, до виконання яких залучались зазначені особи. можуть бут віднесені до завдань формувань Цивільної оборони.

Довідки, які видаються на даний час Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської ОДА, носять інформаційні розяснення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки з 09.07.2015р. ліквідована постійно діюча комісія з питань розгляду звернень громадян щодо підтвердження їм участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

В даних довідках відсутнє документальне підтвердження залучення до складу формувань цивільної оборони. Цей документ має містити дані про таке залучення з посиланням на наказ чи розпорядження штабу Цивільної оборони та інформацію, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У звязку з тим, що План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення уряду СРСР) працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств і стали інвалідами внаслідок повязаних з цим захворювань, не можуть бути віднесені до осіб, що підпадають під дію вимог частини другої пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Соціальний захист зазначеної категорії осіб здійснюється на загальних підставах відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи»: щорічна допомога на оздоровлення ст.48; щомісячна компенсація вартості продуктів харчування ст.20 п. 14; забезпечення санаторно-курортними путівками ст.20; компенсація проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України; 50% пільга від норми на всі житлово-комунальні послуги.

Позов ОСОБА_1 Кагарлицьке управління соціального захисту населення не визнає, оскільки на даний час немає правових підстав для встановлення статусу інваліда війни особам, що приймали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі форму Цивільної оборони.

В позові до управління соціального захисту населення просимо відмовити згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року.

Просимо врахувати викладене при розгляді справи за заявою ОСОБА_1, судове засідання просимо проводити у відсутності представника УСЗН.

В судове засідання, яке відбулося 20.11.2017 року, позивач ОСОБА_1 не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулося 20.11.2017 року, представник відповідача, - Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без участі його представника, проти позову заперечує в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 1 ст. 41 КАС України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення судового рішення у виді постанови, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Адміністративна юрисдикція і підсудність адміністративної справи.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку з здійсненням суб»єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв»язку з публічним формуванням суб»єкта владних повноважень шляхом виборів та референдуму.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб»єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб»єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язком державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 19 КАС України адміністративні позови з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень, які прийняті (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об»єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування) цієї особи позивача.

Як вбачається з паспорту позивача ОСОБА_1, він з 11 лютого 1977 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищевказані норми КАСУ, та місце реєстрації позивача, суд приходить до висновку щодо дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду, як адміністративному суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

Перебуваючи в трудових відносинах з Кагарлицьким АТП - 23255, правонаступником якого є ВАТ «Кагарлицьке АТП - 13255», позивач ОСОБА_1 був злучений до складу формувань цивільної оборони Кагарлицького АТП 23255, створених згідно з наказом ЦО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, та приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої міжвідомчої комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв»язку хвороб, що привели до інвалідності з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників наслідків аварії на Чорнобильській АЕС № 3952 від 12 липня 2017 року визнанні у позивача ОСОБА_1 хвороби у вигляді наслідку перенесеного повторного ГПМК (2015 р, 2016 р. за даними МРТ) в басейні лівої СМА у вигляді тотальної афазії, лівобічного геміпарезу, дисциркуляторної енцефалопатії III ст. росклеротично-гіпертонічної з вестибулярним синдромом; органічного розладу особистості (F07,8), пов'язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ( копія висновку міститься в матеріалах справи).

На підставі зазначеного вище висновку, згідно акту № 852 висновком обласної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії КП КОР «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» позивачу ОСОБА_1 довічно з 22 червня 2017 року встановлена 1 група ( підгрупа - Б) інвалідності, причинами якої є захворювання, повязані з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідною випискою із акта огляду МСЕК серії АВ № 0769809 від 26 червня 2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

На підставі зазначених вище документів, у відповідності до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачу ОСОБА_1 встановлено статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, підтверджується посвідченням серії А № 310177 виданим Київською облдержадміністрацією 14 липня 2017 року, копія якого разом із вкладкою до нього № 712822 С міститься в матеріалах справи.

Правовий статус ветеранів війни в Україні визначається Законом країни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-ХІІ ( далі-Закон), який також забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до Закону до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п. 9 частини другої статті 7 Закону, в редакції Закону України N 1770 ІV від 15 червня 2004 року, особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до інвалідів війни.

Відповідно до ст. 18 Закону статус інвалідів війни підтверджується посвідченням, порядок виготовлення та видачі якого визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. N 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни » ( далі- Положення).

Інвалідам війни (стаття 7 Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід».

Згідно з п.10 Положення «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно пункту 2 зазначеного Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що «Посвідчення інваліда війни» «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

У відповідності до абз. 2 п. 7 Положення, "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сімї загиблого" видаються пенсіонерам, які утримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії.

В даний час позивач ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі.

11 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до відповідача про надання йому статусу інваліда війни у відповідності до вимог п. 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » від 22 жовтня 1993 року N 3551-ХІІ, в редакції Закону України N 1770-ІV від 15.06.2004 року.

До заяви були додані необхідні документи, підтверджуючі інформацію про залучення позивача ОСОБА_1 до формуваннь Цивільної оборони, експертний висновок про встановлення зв'язку хвороби отриманої в результаті участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отриманою позивачем ОСОБА_1 інвалідністю.

12 вересня 2017 року листом за вих. № 648 відповідач відмовив позивачу ОСОБА_1 в наданні статусу інваліда війни, пославшись на те, що для визначення вказаного статусу, позивач ОСОБА_1 повинен надати довідку, яка є витягом з наказу чи розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області і містить інформацію про залучення особи до формувань Цивільної оборони та про роботу, яку позивач ОСОБА_1 виконував під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності, захворювання, пов'язаного з роботами по підтверджує залучення позивача ОСОБА_1, як особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає вищевказані дії відповідача, як органу, якому делеговані державою функції визначення відповідного статусу особи, як інваліда війни, неправомірними, а відтак незаконними, та, відповідно, такими, які істотно порушують права позивача ОСОБА_1.

Так, відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти вкладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року №01, від 30.04.1986 року №02, від 04.05.1986 року №16, від 19.05.1986 року №52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов»язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Аналогічні вимоги були зазначені в Законі України «Про Цивільну оборону України» та Положенні про Цивільну оборону України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.05,1994 № 299. На теперішній час Цивільна оборона регулюється Кодексом цивільного захисту.

З урахуванням вищевикладеного, формування Цивільної оборони, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих.

У відповідності до частини 2 статті 35 Закону України «Про правові засади цивільного захисту » від 24 червня 2004 року N 1859, сили і засоби підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності і підпорядкування, які залучаються у відповідному порядку до здійснення заходів цивільного захисту, а також добровільні рятувальні формування, належать до регіональних і місцевих сил цивільного захисту.

Таким чином громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, а також інвалід 1-ї ( підгрупа Б) групи, причина інвалідності захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до Указу Президента України № 109/2008 від 07 лютого 2008 року «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування», на органи державної влади зокрема покладено обов'язок по вжиттю невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов'язкове надання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо недопущення надання неоднозначних, необгрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада. Конституція України не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами або листами змінювати положення законів.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень при відмові позивачу ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, діяв протиправно, з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України та Указу Президента України № 109/2008 від 07 лютого 2008 року, а відмова відповідача є незаконною.

Згідно до ст. 71 КАСУ, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 19, 55 та 56 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » від 22 жовтня 1993 року N 3551- XII , в редакції Закону України N 1770-IV від 15.06.2004 року, ст. 35 Закону України «Про правові засади цивільного захисту» від 24 червня 2004 року N 1859, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 p. N 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни » та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно ст. ст. ст. 1, 2, 4, 5, 7 1215, 15 1, ст. 17 20, 41, 42, ч. 1 ст. 158, 159 163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визнання дії (відмови) неправомірними та зобов»язати вчинити дії, - задовольнити.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області щодо відмови в наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни, - неправомірними.

Зобов»язати Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул.. Незалежності, 1, надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянину України, паспорт громадянина України серії КР 777073, який видано 24 грудня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВс України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, статус інваліда війни, - з видачею відповідного посвідчення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб»єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п»ятиденного строку з моменту отримання суб»єктом владних повноважень повідомлення про отримання копії постанови суду.

Суддя: О.В. Закаблук