Справа № 308/3455/17
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11135/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Торкот Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року, ухвалену суддею Шепетко І.О. о 14 годин 43 хвилин 52 секунд в місті Ужгороді у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправною і скасування постанови в справі про порушення митних правил №04030/305000000/17 від 28.03.2017 року, винесену в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ст. 485 МК України; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою в справі про порушення митних правил його визнано винним за ст.485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі триста відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 527 609,31 грн. Вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, у звязку з чим, постанова винесена незаконно і необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що він з 2010 року є власником автомобіля марки «Фольксваген Пассат», який зареєстрований в Словаччині р.н. КЕ957ІЕ. Він, як громадянин ОСОБА_3 та нерезидент, 19.01.2017 року ввіз на територію України вказаний автомобіль в режимі тимчасового ввезення терміном до 1 (одного) року і використовував його виключно для особистого користування. При цьому, митному органу ним було надано належний йому паспорт громадянина ОСОБА_3 та повідомлено адресу проживання в ОСОБА_3. Вказує, що ним не вчинено жодних дій, спрямованих на звільнення від митних платежів, зменшення чи ухилення від їх сплати і він не мав цього на меті, оскільки вказаний транспортний засіб він ввіз на територію України як нерезидент, без письмового митного декларування (ч.2 ст. 380 МК України), з погодженням митного органу, використовував автомобіль виключно для особистих потреб і цей автомобіль був вивезений ним за межі України у визначений законом строк. Посилання відповідача на те, що він використовував автомобіль в інших цілях для перевезення пасажирів на території України вважає надуманим. Таким чином у його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що скасовано постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 133-2 КУпАП, а саме, що він 30.01.2017 року на т.з. здійснював внутрішні перевезення пасажирів на території України без відповідного дозволу (відсутній склад адміністративного правопорушення).

Судом застосовано ч. 1 ст. 72 КАСУ та сформовано висновок, що позивач не використовував т.з. «Фольксваген Пассат», який зареєстрований в Словаччині р.н. КЕ957ІЕ, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

Крім того, необхідність сплати особою митних платежів при ввезені на територію України т.з. для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Основним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні МК України є її постійне місце проживання.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 2013 року систематично перетинав митний кордон України. Про те, що позивач є громадянином ОСОБА_3 і нерезидентом України свідчить протокол і постанова Відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону, якого позивача як іноземця та неризедента України, визнано винним за ч. 2 ст. 203 КУпАП (порушення іноземцями встановленого терміну перебування в Україні).

Також, з оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем 19.01.2017 року було ввезено автомобіль на територію України в режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року» та надано митному органу закордонний паспорт громадянина ОСОБА_3. Таке ввезення було здійснене без письмового митного декларування (ч.2 ст. 380 МК України), з чим погодився митний орган.

Відтак, притягуючи позивача за ст. 485 МК України, митний орган не врахував, що відповідальність згідно цією норою наступає лише при ввезені т.з. на території України через митний кордон і за наявності письмової декларації, заповненої особою, чого в даному випадку не було.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, стороною відповідача подано апеляційну скаргу, де вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги покликання маються на те, що з врахуванням того, що позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 133-2 КУпАП, згідно паспорта громадянина України зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та власноручно написаному поясненні від 07.03.2017 року, він підтвердив проживання та реєстрацією за вказаною адресою, тому являється резидентом, зокрема і в розумінні підп.. «в» п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України.

Відтак, позивач надавши під час митного контролю та оформлення т.з. паспорт громадянина ОСОБА_3 та заявивши митному органу постійне місце проживання за межами України, що надало йому можливість ввезти вказаний т.з. на умовах визначених ч. 1,2 ст. 380 МК України, вчинив протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що охоплюються ст. 485 МК України.

Крім того, позивач використовуючи зазначений т.з., стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті у звязку з якими було надано пільги, вчинив протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що охоплюються ст. 485 МК України.

Місцевим судом застосовано ч. 1 ст. 72 КАС України після скасування постанови про притягнення позивача за ст. 133-2 КУпАП, проте не проаналізовано інші докази, а саме на т.з. позивача мався розпізнавальний знак «таксі», чого не заперечував останній.

Судом не взято до уваги паспорт громадянина України позивача, власноручно написані ним пояснення, що він постійно проживає в Україні, та аналіз перетину кордону з ОСОБА_3, коли останній в основному в той же день повертався в Україну. Жодного доказу не має, що він постійно проживає в ОСОБА_3.

Не можна погодитись із рішенням суду, щодо закриття провадження в справі про накладення адміністративного стягнення, так як суд вийшов за межі своїх повноважень

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Так, судом встановлено, що 19.01.2017 року позивачем ввезено на митну територію України з метою особистого користування автомобіль марки «Фольксваген Пассат», р.н. КЕ957ІЕ, VIV-код WVWZZZ3AZRE197827, який зареєстрований у Словацькій республіці, в режимі тимчасового ввезення терміном до одного року.

Листом управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області від 08.02.2017 року №28-15/75 до Закарпатської митниці ДФС надійшли копія протоколу про адміністративне правопорушення від 30.01.2017 року складеного відносно ОСОБА_1 за ст.133-2 КУпАП, постанова від 02.02.2017 року №0001147 про накладення на останнього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 133-2 КУпАП, копія квитанції про сплату штрафу та фотоматеріали фіксації адмінправопорушення.

Згідно вказаної постанови №0001147, ОСОБА_1 здійснював внутрішні перевезення пасажирів на території України транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», що зареєстрований в Словацькій республіці р.н. КЕ957ІЕ.

28.03.2017 року в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову в справі про порушення митних правил №04030/305000000/17 якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром триста відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 527609,31 грн., за те, що громадянин України ОСОБА_1, подавши під час митного контролю та оформлення транспортного засобу автомобіля марки «Фольксваген Пассат», р.н. КЕ957ІЕ Словаччини, VIV-код WVWZZZ3AZRE197827, паспорт громадянина ОСОБА_3 BD №8383955 та заявивши митному органу постійне місце проживання за межами території України, що надало йому можливість ввезти вказаний автомобіль на умовах, визначених ч.ч.1 та 2 ст.380 МК України, а також використовуючи зазначений транспортний засіб, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів у сумі 175 869,77 грн., в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, тим самим вчинив протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Стаття 485 МК України передбачає відповідальність за вчинення дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Статтею 377 Митного кодексу України встановлено, що товари за товарними позиціями 8701-8707,8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Згідно ч.3 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено адміністративну відповідальність у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Згідно пунктів 33, 50 статті 4 Митного кодексу України, нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України; резидентами є фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до абз. 10 частини першої статті 1 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач має постійне місце проживання на території України, за адресою Закарпатська область Мукачівський район смт. Чинадієво, вул. Волошина буд. 39., також не підтверджено місце проживання в ОСОБА_3 жодним документом, із копії закордонного паспорта громадянина ОСОБА_3 (а.с. 11), вбачаються неодноразові перетини адміністративного кордону України, що спонукає до висновку про відсутність одноразово виїзду за кордон на 90 днів, а сукупно 180 днів відсутності на території України.

Таким чином, ОСОБА_1 є резидентом в розумінні п. 33, 50 статті 4 Митного кодексу України.

Отже, позивачем порушені вимоги статті 485 Митного кодексу України при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації. Надаючи паспорт громадянина ОСОБА_3, позивач вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що при наявності паспортів двох держав України та ОСОБА_3, громадянин України (резидент) ОСОБА_1 свідомо подав саме паспорт громадянина ОСОБА_3 як підставу для тимчасового ввезення автомобіля без сплати митних платежів. Саме на ухилення від сплати обовязкових митних платежів були спрямовані дії позивача, а тому є необґрунтованим висновки суду першої інстанції про відсутність у діях позивача умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст. 485 МК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 271, 272, 286, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС задоволити. Скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року у справі № 308/3455/17 та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст судового рішення складено 18.12.2017 року.