Справа № 820/3655/17
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р. № 820/3655/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявій К.І.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №940 від 06.06.2017р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_2 (61108, АДРЕСА_1; код ІПН: НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 4000,00 (чотири тисячі) грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3. ) на користь ОСОБА_2 (61108, АДРЕСА_1; код ІПН: НОМЕР_1) судові витрати на оплату правової допомоги за складання процесуальних документів в сумі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3. ) на користь ОСОБА_2 (61108, АДРЕСА_1; код ІПН: НОМЕР_1) судові витрати на оплату судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що наказ Департаменту патрульної поліції №940 від 06.06.2017 р. про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та протиправним, оскільки прийнятий без врахування всіх обставин справи. Оскільки вказаний наказ прийнято, на думку позивача, протиправно, то такий підлягає скасуванню. Також в адміністративному позові позивачем зазначено, що оскільки притягнення його до адміністративної відповідальності відбулося протиправно, то на його користь підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 4000,00 грн.

Позивач в судове засідання, призначене на 13.12.2017 року, не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву з проханням розгляд справи здійснювати без його участі, у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання через службову зайнятість.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та показання свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, лейтенант поліції, спеціальний жетон №0005825, перебуває на посаді інспектора УПП у м. Харкові, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 16).

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 18.05.2017 №2389 проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни з боку деяких працівників Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції, про що стало відомо зі звернення народного депутата України ОСОБА_3, яке надійшло на адресу Департаменту патрульної поліції 17.05.2017 вх. № 45 нд.

В ході службового розслідування було встановлено, що інспектор роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 та поліцейський роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капрал поліції ОСОБА_4 29.04.2017 близько 10 год. 35 хв. прибули на виклик гр. ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, вул. Дача 55, буд. 11, маючи усні та письмові заяви та пояснення заявника та свідків події, які підтверджували вчинення водієм автомобіля марки Газель адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також усне підтвердження водія про вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення (що підтверджується відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських), не вжили заходів щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності, тим самим порушили вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 258 КУпАП, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, розділів ІІІ-V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_2 під час спілкування з громадянином ОСОБА_5 поводив себе не стримано, не доброзичливо, не проявив уважність до звернення заявника (який повідомив про вчинення адміністративного правопорушення водієм автомобіля марки Газель) та не зважаючи на наявні усні та письмові пояснення учасників та свідків події використовував під час спілкування із заявником особисті, упереджені оціночні судження щодо ситуації, що склалась та зокрема до особи заявника, такими своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_2 порушив вимоги п. 3, 4, 10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України та п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Також, під час спілкування з громадянином ОСОБА_5 лейтенант поліції ОСОБА_2, розмовляв із заявником на російській мові, та не реагував на його неодноразові зауваження та прохання перейти на українську мову, чим порушив вимоги ст. 6 Закону України Про засади державної мовної політики.

Крім того, лейтенант поліції ОСОБА_2 та капрал поліції ОСОБА_4 під час надання пояснень надавали не щирі пояснення, чим порушили вимоги п. 6 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

У зв'язку з встановленими в ході службового розслідування обставинами, на підставі п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліції, п. 9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію, статтями 2, 5, 7, 12, 13, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, на підставі висновку службового розслідування від 06.06.2017, Департаментом патрульної поліції прийнято наказ від 06.06.2017 року №940, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог ст. 19 Конституції України, ст. 258 КУпАП, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, ст. 6 Закону України Про засади державної мовної політики, п.п. 1-4, 6, 10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, розділів ІІІ-V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" інспектору роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_2 оголошено зауваження.

Позивачем та представником позивача під час судового розгляду справи було вказано, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності відбулося протиправно та безпідставно. Також повідомлено суду, що після приїзду поліції за адресою виклику: м. Харків, вул. Дача 55, буд. 11, поліцейські намагались встановити обставини події, що відбулась. При цьому, заявник ОСОБА_5 вимагав складення на водія автомобіля "ГАЗЕЛЬ" протоколу за порушення Правил дорожнього руху в частині паркування. Згідно зібраних доказів від учасників події, що мала місце 29.04.2017р. за адресою: м. Харків, вул. Дача 55, буд. 11, у вигляді письмових пояснень та переглянутого відео з регістратора ГАЗЕЛЬ, було встановлено відсутність події та складу адміністративного правопорушення. Водночас, інший інспектор, постійно перебуваючи під час отримання пояснень в учасників конфлікту, коли стало зрозуміло, що в діях гр. ОСОБА_5 є склад двох адміністративних правопорушень, розпочав складання протоколів про адміністративне правопорушення за фактами завідомо неправдивого виклику поліції та вчинення дрібного хуліганства. При цьому, заявник ОСОБА_5 під час спілкування постійно провокував працівників поліції та, зокрема, позивача вимагаючи вчинення дій задля притягнення до відповідальності водія автомобіля "ГАЗЕЛЬ". Стосовно обставин не використання української мови, позивачем повідомлено, що усі учасники конфлікту, крім заявника ОСОБА_5, розмовляли російською мовою, у зв'язку з чим і позивач ставив уточнюючі запитання також вказаною мовою, яка є регіональною та не забороненою.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_6 поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2 вищевказаної статті).

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Водночас, суд зазначає, що до набрання чинності Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, що передбачено пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_6 працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

У п.п. 1-4, 6, 10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_6 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету тощо.

Відповідно до пунктів 6, 8 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема зауваження.

Суд зазначає, що ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, зокрема, передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (далі Інструкція №230), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (п. 2.6 Інструкції № 230).

Відповідно до п. 5.1 розділу V Інструкції № 230 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Як встановлено судовим розглядом, згідно з відомостями внесеними до ІІПС Армор о 10 год. 25 хв. 29.04.2017 на спеціальну лінію телефонного зв'язку 102 надійшло повідомлення гр. ОСОБА_5 дослівного змісту про те, що газель ах 9908 ар наїзд на заявника та його дитину, більше інформації немає, швидку викликала. О 10 год. 27 хв. ці відомості були надані як службове завдання екіпажу № 0251, у складі заступника командира роти Управління ОСОБА_7, інспектора правління ОСОБА_8 і поліцейського Управління ОСОБА_6

Телефонним зв'язком з заявником ними було уточнено, що медичної допомоги ніхто не потребує, тому до місця виклику був направлений найближчий до нього екіпаж: 0201 у складі інспекторів Тарадая В.В. і ОСОБА_4

Відповідно до цих відомостей, о 10 год. 35 хв. 29.04.2017 останній з зазначених екіпажів підтвердив отримання цього службового завдання на виконання та о 10 год.46 хв. прибув до місця виклику, де наслідків заявленої дорожньо-транспортної пригоди з потерпілими виявлено не було.

За рапортом інспектора Управління Тарадая В.В. на час їх прибуття до місця виклику там вже знаходився інший екіпаж №0202 у складі інспекторів управління ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та бригада швидкої медичної допомоги, працівники, якої констатували відсутність потерпілих, у яких наявні тілесні ушкодження або потребується надання медичної допомоги.

Під час судового розгляду справи судом з дослідження відеозаписів з нагрудних камер поліцейських встановлено, що позивач та його напарник після прибуття на місце події намагались з'ясувати обставини, за якими було здійснено виклик патрульної поліції, а саме стосовно здійснення автомобілем "ГАЗЕЛЬ" наїзду на заявника із дитиною. При цьому, заявник надавав суперечливі пояснення стосовно обставин наїзду на нього вказаним автомобілем та, водночас, вимагав скласти протокол на згаданого водія за порушення Правил дорожнього руху щодо здійснення паркування транспортного засобу на тротуарі, який також розпочав рух автомобіля, штовхнувши ним заявника з його малолітньою дитиною.

Відповідно до підпунктів Б, В п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками) та на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Підпунктом б п. 26.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що у житловій зоні заборонена стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України визначено, що житлова зона - це дворові території, а також частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.31.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При цьому, ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені у частині першій ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст. 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання згідно ст. 278 КУпАП, зокрема, чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Під час судового розгляду справи позивачем було надано пояснення та зазначено, що під час спілкування із заявником він пропонував йому написати усі наявні у нього пояснення з приводу ситуації, яка склалась із водієм, однак заявник від написання відмовлявся, посилаючись на надання не протоколу, а чистих аркушів паперу. Крім того, як було встановлено поліцейськими після опитування всіх учасників конфлікту, водій автомобіля «ГАЗЕЛЬ» здійснював паркування транспортного засобу на тротуарі на нетривалий час з метою відвантаження на тротуар бутлів води, після закінчення якого автомобіль було б прибрано з тротуару, однак стався конфлікт із заявником ОСОБА_5, який перешкоджав проїзду, намагаючись зупинити автомобіль.

При цьому, суд зазначає, що статтєю 247 КУпАП визначено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Позивачем під час судового розгляду справи було надано пояснення та зазначено, що з врахуванням положень ст. 247, 251 КУпАП відповідно до зібраних на місці події доказів від учасників події, що мала місце 29.04.2017 року, а також з врахуванням всебічного з'ясування обставин поліцейськими було встановлено відсутність події та складу адміністративного правопорушення, що виключало провадження у справі про адміністративне правопорушення з огляду на положення КУпАП.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи з наданих позивачем пояснень та з огляду відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на місце події прибули декілька патрульних машин, якими і було спільно встановлено відсутність складу правопорушення в частині паркування автомобіля «ГАЗЕЛЬ», у звязку з чим і не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Водночас, як встановлено судом поліцейськими було складено два адміністративних протоколи стосовно громадянина ОСОБА_5, а саме №АА/94960 щодо факту завідомо неправдивого виклику поліції та №АА/94951 за вчинення дрібного хуліганства.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що за протоколом №АА/94951 щодо вчинення дрібного хуліганства ОСОБА_5 Київським районним судом м. Харкова 22.09.2017 прийнято рішення про закриття провадження за п.7 ст. 247 КУпАП та винано невинним ОСОБА_5 (а.с. 118).

Також встановлено, що протокол №АА/94951 щодо факту завідомо неправдивого виклику поліції ОСОБА_5 направлено в адмінкомісію за №94960 від 10.05.2017 року. Інші відомості в матеріалах суду відсутні.

З врахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що питання наявності або відсутності складу та події адміністративного правопорушення віднесено саме до компетенції патрульного поліцейського, який безпосередньо перебуває на місці події та має можливість повно та всебічно надати оцінку всім обставинам. Натомість, висновки службового розслідування в частині наявності складу адміністративного правопорушення в діях водія автомобіля "ГАЗЕЛЬ" не можуть вважатись судом обґрунтованими, оскільки здійснені фактично без врахування всіх обставин події.

Стосовно встановленого службовим розслідування порушення позивачем п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та ст.6 Закону України «Про засади державної мовної політики», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_6 поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати, контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що висновок про встановлення вказаного порушення базується на виявленні під час перегляду відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських, які прибули на вищезгаданий виклик гр. ОСОБА_5, що лейтенант поліції ОСОБА_2 під час спілкування із заявником, поводив себе не стримано, не доброзичливо, не проявив уважність до звернення заявника (який повідомив про вчинення адміністративного правопорушення водієм автомобіля марки «Газель») та не зважаючи на наявні усні та письмові пояснення учасників та свідків події використовував під час спілкування із заявником особисті, упереджені оціночні судження щодо ситуації, що склалась та зокрема до особи заявника.

Суд зазначає, що вказаний висновок службового розслідування не є достатнім доказом порушення позивачем п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, оскільки зі змісту відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських вбачається, що заявник, станом на час розмови із позивачем, не надавав письмових пояснень щодо події, а в наданих усних поясненнях повідомляв суперечливі обставини стосовно здійснення наїзду на нього. При цьому, позивач з метою уточнення та встановлення обставин події розпитував заявника.

При цьому, з відеозаписів вбачається, що дійсно усі учасники конфлікту розмовляли російською мовою, крім заявника ОСОБА_5 Позивач, вперше звернувшись до заявника, адресував йому запитання російською мовою, однак після прохання скаржника перейти на українську мову подальше спілкування із заявником здійснював українською мовою. Як встановлено судом, в подальшому позивач спілкувався із заявником російською мовою, оскільки всі інші учасники події спілкувались тільки російською мовою.

Водночас, під час намагань поліцейських встановити обставини правопорушення, заявник неодноразово повідомляв про необхідність здійснення телефонних дзвінків до високопосадовців задля впливу на поліцейських з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Як повідомлено позивачем у наданих поясненнях, після намагань заявника здійснювати тиск на нього та інших поліцейських, ОСОБА_2 надав заявнику чистий папір задля викладення ним письмових пояснень та усіх наявних у заявника зауважень задля подальшого реагування.

Однак заявник, з огляду на надання позивачем йому чистих аркушів паперу відмовився від надання таких пояснень.

При цьому, в подальшому у заявника ОСОБА_5 та свідків події було відібрано письмові та усні пояснення, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських.

З врахуванням вище викладеного суд зазначає, що вказані обставини, встановлені судовим розглядом, не можуть самостійно виступати підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки не містять в собі ознак невиконання чи неналежного виконання позивачем службової дисципліни.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_2 (61108, АДРЕСА_1; код ІПН: НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 4000,00 (чотири тисячі) грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3. ) на користь ОСОБА_2 (61108, АДРЕСА_1; код ІПН: НОМЕР_1) судові витрати на оплату правової допомоги за складання процесуальних документів в сумі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн., суд зазначає настпне.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 87 КАС України зазначено, що витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, витрати пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження понесення позивачем вказаних витрат до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги від 07.08.2017 року №07-08/17 відповідно до якого позивач ОСОБА_2 в якості клієнта доручає в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає завдання-доручення, а адвокат, ОСОБА_11, зобов'язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги адвоката щодо здійснення представництва (правової допомоги) прав та інтересів клієнта в усіх судових та правоохоронних органах України та інших держав (за необхідності) в Європейському суді з прав людини, Представництвах, посольствах та консульствах іноземних держав, в органах Інтерполу, в усіх інших підприємствах, установах та організаціях щодо адміністративного позову до УПП у м. Харкові. Відповідно до п. 3.1 договору про надання правої допомоги від 07.08.2017 року №07-08/17 клієнт зобов'язується сплатити адвокату гонорар та відшкодувати всі необхідні витрати, пов'язані із виконанням цього договору, відповідно до виставленого рахунку, протягом трьох банківських днів, з моменту його отримання. Пунктом 5.1 договору від 07.08.2017 року №07-08/17 визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту набрання рішенням суду III інстанції законної сили по справі або інших обставин за домовленістю між сторонами.

Матеріали справи також містять копії акту приймання-передачі послуг від 07.08.2017 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №7/08 від 07.08.2017 року про отримання коштів у сумі 2500,00 грн від позивача, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4729/10.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зазначає наступне.

Відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За змістом вищезазначеної норми, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Законом України "Про Держаний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII установлено, що з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає 1600 гривень, а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640,00 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно з наданими до суду актом виконаних робіт (послуг) до договору від 07.08.2017 року загальна вартість сплаченого позивачем адвокату гонорару за надану правову допомогу складає 2500,00 грн, при цьому з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що вартість послуг зі складання тексту заперечень на позовну заяву (позовну заяву) складає 2500,00 грн. (1 год. = 640 грн.).

Суд зазначає, що в розумінні положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" компенсації витрат на правову допомогу підприємству підлягають тільки витрати пов'язані із участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням або ж під час ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, відшкодування витрат з виконання робіт з ознайомлення з первісним матеріалом замовника, аналізу нормативного матеріалу та складання позовної заяви з підготовкою примірників додатків до неї не передбачено чинним законодавством, оскільки складання таких документів не відноситься до окремих процесуальних дій.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 26.10.2016 по справі №826/7305/15.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат, вказаних в адміністративному позові.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення судових витрат на оплату правової допомоги за складання процесуальних документів не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №940 від 06.06.2017р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (61108, АДРЕСА_1; код ІПН: НОМЕР_1) сплачену суму судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3. код ЄДРПОУ - 40108646).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2017 року.

Суддя Р.В. Мельников