Справа № 826/9921/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

05 грудня 2017 року 08:20 справа №826/9921/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Огурцова О.П., Арсірія Р.О., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального агентства з питань запобігання корупції
провизнання незаконним та скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі по тексту - відповідач, НАЗК), в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 14 липня 2017 року №321, прийняте за результатами повної перевірки декларації позивача за 2015 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9921/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 25 жовтня 2017 року позивач не прибув, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, представники відповідача та третіх осіб до суду також не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників осіб, які беруть участь у справі, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення від 14 липня 2017 року №321 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1" НАЗК зокрема вирішило:

"1. У частині з'ясування достовірності задекларованих відомостей:

ОСОБА_1 при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (унікальний ідентифікатор документа - 088be857-5849-41ea-92de-8d77d0ae9793) порушив вимоги пунктів 2 та 7 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".

Суб'єкт декларування подав недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму меншу 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Таким чином, підстави для притягнення суб'єкта декларування до адміністративної відповідальності відсутні.

2. Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманим з наявних джерел.

3. За результатами перевірки на наявність конфлікту інтересів порушень не виявлено.

4. Встановити строк для подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік з достовірними відомостями - 30 календарних днів з дня прийняття цього рішення".

Вказане рішення мотивоване зазначенням ОСОБА_1 недостовірних даних стосовно розміру об'єкта задекларованого майна та не внесення відомостей про майно, що належить на праві власності члену сім'ї (дружині), у розділі 3 декларації, та зазначенням недостовірних даних стосовно розміру отриманих доходів, як самого суб'єкта декларування так і члена його сім'ї (дочки) у розділі 11 декларації, а саме:

за результатами повної перевірки декларації НАЗК встановило, у розділі 3 "Об'єкти нерухомості" декларації позивач зазначив загальну площу квартири 87,9 кв. м., натомість, відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04 квітня 2017 року №84245239 загальна площа квартири становить 89,7 кв. м.;

у розділі 3 "Об'єкти нерухомості" декларації позивач не відобразив відомості про житловий будинок (с. Комінтернове, Донецька обл.) загальною площею 49,9 кв. м., що належить на праві власності члену його сім'ї (дружині). Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04 квітня 2017 року №84245312, члену сім'ї позивача (дружині) на праві власності належить житловий будинок (с. Комінтернове, Донецька обл.), загальною площею 49,9 кв. м. Відповідно до наданих пояснень позивача, вищезазначений будинок був демонтований як непридатний до експлуатації. Однак, будь-яких підтвердних документів цього факту позивачем надано не було. Земельна ділянка (с. Комінтернове, Донецька обл.) загальною площею 0,1965 га, на якій був розташований будинок, продана іншій особі 20 листопада 2011 року, що підтверджується наданою до пояснень копією договору купівлі-продажу земельної ділянки 20 листопада 2011 року. При цьому, підтверджуючих документів щодо демонтажу житлового будинку, а також заяви власника щодо внесення змін до державного реєстру позивачем до НАЗК надано не було. У зв'язку з цим при проведенні повної перевірки пояснення позивача не були враховані через неналежне аргументування;

у розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки" декларації позивач не відобразив відомості про доходи, отримані від управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, в розмірі 7 776,30 грн. як "інші доходи". Згідно з наданим поясненням у позивача відсутні будь-які дані про нарахування коштів Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя в розмірі 7 776,30 грн як "інші доходи". Однак, недостовірність вищенаведених відомостей підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (про суми доходів, нарахованих фізичним особам податковими агентами, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб) від 04 квітня 2017 року №2;

у розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки" декларації не відображено відомості про доходи, отримані членом його сім'ї (дочкою) у вигляді стипендії в розмірі 3 300,00 грн., нараховані Національним юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого.

Відповідно до наданих суб'єктом декларування пояснень, його дочка з вересня 2015 року навчається на денній формі навчання Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого та проживає в гуртожитку. За таких підстав відомості про отриману стипендію не внесені до декларації, а інформація про члена його сім'ї (донька) є помилковою.

В наданих на запит НАЗК поясненнях суб'єкт декларування висловив оціночні судження, що він помилково вказав доньку членом сім'ї вже після того, як дізнався про те, що за результатами повної перевірки декларації виявлено недостовірність відомостей.

Також, у наданих суб'єктом декларування поясненнях були відсутні копії документів, що підтверджують факт навчання його доньки ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі.

Позивач вважає рішення НАЗК протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного: оскаржуване рішення прийнято поза межами граничного строку для проведення повної перевірки; висновки про не зазначення ОСОБА_3 відомостей про нерухоме майно та зазначення недостовірних відомостей про доходи зроблені без врахування наданих пояснень та підтверджуючих документів та є помилковими. У позовній заяві вказано, що житловий будинок (с. Комінтернове, Донецька обл.) загальною площею 49,9 кв. м., що належить на праві власності його дружині, був демонтований як непридатний до експлуатації; у позивача відсутні будь-які дані про нарахування коштів управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя в розмірі 7 776,30 грн. як "інші доходи", а при заповненні відомостей декларації ОСОБА_1 керувався відомостями органу Пенсійного фонду України; у декларації помилкового вказано як члена сім'ї декларанта дочку ОСОБА_3, оскільки з вересня 2015 року вона навчається на денній формі навчання Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого та проживає в гуртожитку у місті Харкові, тому позивач не має обов'язку декларувати доходи, отримані дочкою.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, підтримавши мотиви оскаржуваного рішення, та зазначив, що граничні терміни для опрацювання отриманих у рамках повної перевірки матеріалів та для прийняття відповідного рішення відсутні.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Частина перша статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" встановлює, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються зокрема відомості про:

прізвище, ім'я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків (серія та номер паспорта громадянина України, якщо особа через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний орган центрального органу виконавчої влади, відповідальний за формування державної податкової політики, і має про це відмітку у паспорті громадянина України) суб'єкта декларування та членів його сім'ї, зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання або поштову адресу, на яку суб'єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію, місце роботи (проходження служби) або місце майбутньої роботи (проходження служби), займану посаду, або посаду, на яку претендує, та категорію посади (якщо така є) суб'єкта декларування;

об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України "Про запобігання корупції" повна перевірка декларації полягає у з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов'язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, пов'язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов'язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб'єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції" визначає Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року №56 (далі по тексту - Порядок).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку у цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб'єкта декларування, у разі невстановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації;

недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб'єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

Пункт 3 розділу І Порядку встановлює, що контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб'єктів декларування; 3) об'єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб'єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб'єктів декларування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у:

1) з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей;

2) з'ясуванні точності оцінки задекларованих активів;

3) перевірці на наявність конфлікту інтересів;

4) перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції Національного агентства. Рішення про проведення перевірки повинно містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб'єкта (суб'єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), якщо інше не передбачено цим Порядком.

Згідно з пунктом 6 Порядку повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) прийняття Рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об'єкти декларування (об'єкти нерухомості; об'єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб'єкт декларування або члени його сім'ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов'язання; видатки та правочини суб'єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб'єкта декларування; членство суб'єкта декларування в об'єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб'єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об'єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8 - 11 цього розділу;

4) направлення Національним агентством відповідному суб'єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Пункт 8 Порядку передбачає, що під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб'єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб'єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

При проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов'язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Відповідно до пункту 9 Порядку у разі необхідності з метою здійснення повної перевірки декларації Національне агентство має право направляти запити про надання документів чи інформації до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань. Зазначені суб'єкти зобов'язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту.

Для перевірки інформації про об'єкти декларування, що зазначені у декларації, Національне агентство має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, у тому числі після внесення плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації.

Згідно з пунктом 12 Порядку у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб'єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів.

Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації.

Надані суб'єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов'язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб'єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

Вказані норми законодавства вказують, що повна перевірка декларації на предмет достовірності задекларованих відомостей проводиться НАЗК шляхом аналізу відомостей про об'єкти декларування, зазначені в декларації суб'єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів місцевого самоврядування, а при прийнятті рішення за результатами повної перевірки декларації мають враховуватись, як відомості, отримані із реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів та, отримані від державних органів щодо предмета перевірки, так і відомості, надані суб'єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей.

Тобто, рішення НАЗК про результати повної перевірки декларації повинно бути об'єктивним, ґрунтуватись на достовірній і повній інформації та прийматись на підставі всебічного аналізу.

Досліджуючи оскаржуване рішення та предмет його об'єктивності та повноти врахування відомостей при його прийнятті по кожному епізоду встановленого порушення, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Наявні у справі докази підтверджують, що ОСОБА_1 подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (далі по тексту - декларація), у якій зазначено відомості, передбачені частиною першою статті 45 Закону України "Про запобігання корупції".

У зв'язку із надходженням заяви голови правління Громадської організації "ТОМ 14" про декларування ОСОБА_1 недостовірної інформації про об'єкти нерухомості, НАЗК прийняло рішення про проведення повної перевірки поданої позивачем декларації від 04 квітня 2017 року №127.

З метою проведення повної перевірки декларації НАЗК зверталось із запитами про надання інформації до Пенсійного фонду України, Національного банку України, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, Державної фіскальної служби України, Державної служби з питань праці та інших органів, та використало інформацію, отриману зокрема з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

НАЗК також звернулось до позивача із запитом про надання інформації від 11 травня 2017 року №52-08/14477/17, у якому просило надати пояснення та/або копії підтвердних документів щодо: будинку загальною площею 49,9 кв. м., місцезнаходження: с. Комінтернове Донецької обл., що належить на праві власності ОСОБА_4 та земельної ділянки, на якій розташовано будинок, відомості про які не зазначено в розділі 3 декларації; доходів, отриманих у вигляді пенсії, відомості про які зазначено в розділі 11 декларації; доходів, отриманих ОСОБА_1, як інші доходи, у розмірі 7 776,30 грн., виплачених Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя протягом 1 кварталу 2015 року, відомості про які не зазначено в розділі 11 декларації; доходів, отриманих у вигляді стипендії ОСОБА_3 у розмірі 3 300,00 грн., відомості про які не зазначено в розділі 11 декларації.

Щодо неправильного зазначення у декларації загальної площі квартири суд звертає увагу, що НАЗК не запитувало у позивача інформації та документального підтвердження з приводу даного епізоду, а у запереченні проти позову вказане порушення не зазначається, відповідно, зазначена помилка не була підставою для прийняття оскаржуваного рішення та не є предметом спору.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, позивач мав відобразити в декларації за 2015 рік відомості про житловий будинок (с. Комінтернове, Донецька обл.) загальною площею 49,9 кв. м., що належить на праві власності його дружині - ОСОБА_4, виходячи з того, що згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04 квітня 2017 року №84245312 вказаний будинок належить ОСОБА_4 на праві власності.

Суд встановив, що дружина позивача - ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 24 жовтня 2008 року, посвідченого приватний нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №2304, прийняла у власність жилий будинок АДРЕСА_1; вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці Комінтернівської сільської ради; на вказаній земельній ділянці розташовано: жилий будинок, загальною площею 49,9 кв. м. літ. А1, убиральня літ. Б, огорожа №1, колонка №2.

Разом з тим, як зазначив позивач у наданому до НАЗК поясненні, згаданий вище будинок у подальшому знесений через непридатність до експлуатації, і вже понад 7 років такого будинку не існує, а земельна ділянка, на якій розташовувався будинок, у 2011 році відчужена третій особі, на підтвердження чого надав відповідачу копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 листопада 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та витяг з Державного реєстру правочинів.

Наявні у справі докази підтверджують, що згідно з актом від 01 листопада 2011 року, складеним Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Новоазовського району", який міститься у технічному паспорті на будинок по АДРЕСА_2, за результатами обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, виявлено відсутність будь-яких будівель на ділянці, наявна споруда - паркан №1.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 листопада 2011 року, укладеного із ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі за №2843, ОСОБА_4 продала земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1965 га, яка розташована: Донецька обл., Новоазовський район, АДРЕСА_3.

У подальшому інформація про знищення об'єкта нерухомого майна внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним витягом від 03 серпня 2017 року №93551072.

Наведене свідчить, що жилий будинок за адресою: Донецька обл., Новоазовський район, АДРЕСА_3, загальною площею 49,9 кв. м. був знищений, а, отже, фізично не існував.

Оскільки, згідно з приписами частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації мають зазначатись відомості про наявні об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності, які включать в себе зокрема дані щодо виду та характеристики майна, відсутність об'єкта нерухомості в натурі, на думку суду, виключає обов'язок суб'єкта декларування відображати в декларації відомості про знищений об'єкт нерухомості.

Суд враховує посилання відповідача на статтю 349 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, однак, звертає увагу, що вказана стаття не регулює питання декларування відомостей про об'єкти нерухомості.

Позивач зазначає, що йому невідомі причини, з яких до Державного реєстру прав не внесені відповідні зміни.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з частиною другою статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

У свою чергу НАЗК не зверталось за місцем зберігання реєстраційної справи для отримання відомостей про право власності на за адресою: Донецька обл., Новоазовський район, АДРЕСА_3, що свідчить про відсутність у відповідача на момент прийняття оскаржуваного рішення достовірних відомостей про спірний об'єкт нерухомого майна.

Враховуючи викладене, на думку суду, висновки НАЗК про зазначення позивачем у декларації недостовірних відомостей про нерухоме майно є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

В частині тверджень відповідача про зазначення ОСОБА_1 недостовірних відомостей про доходи колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно із затвердженою формою декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки" зазначаються відомості про доходи, які включають: заробітну плату (грошове забезпечення), отриману як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари та інші виплати згідно з цивільно-правовими правочинами, дохід від зайняття підприємницькою або незалежною професійною діяльністю, дохід від надання майна в оренду, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійну допомогу, пенсію, спадщину, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. Під заробітною платою розуміється основна заробітна плата, а також будь-які заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) особі у зв'язку з відносинами трудового найму.

В оскаржуваному рішенні з посиланням на відомості Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (про суми доходів, нарахованих фізичним особам податковими агентами, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб) від 04 квітня 2017 року №2 зазначено, що у розділі 11 декларації "Доходи, у тому числі подарунки" декларації позивач не відобразив відомості про доходи, отримані від управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, в розмірі 7 776,30 грн. як "інші доходи".

У письмовому поясненні на запит НАЗК позивач зазначив, що при визначенні розміру отриманого доходу керувався відомостями управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя; дані про виплату вказаним управлінням коштів у розмірі 7 776,30 грн. відсутні, на підтвердження чого надав копію довідки Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя від 17 травня 2017 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, згідно з якою за 2015 рік ОСОБА_1 всього нараховано 90 630,80 грн., виплачено 83 553,22 грн.

Суд встановив, що у розділі 11 декларації "Доходи, у тому числі подарунки" декларації в складі доходу позивач відобразив суму пенсії у розмірі 90 630,00 грн.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (про суми доходів, нарахованих фізичним особам податковими агентами, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб), наданими як відповідь на запит від 04 квітня 2017 року №2, зазначається про нарахування ОСОБА_1 суми доходу у розмірі 7 776,30 грн. за ознакою доходу 127.

Відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Пункт 176.2 статті 176 Податкового кодексу України передбачає, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані зокрема: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

У справі міститься копія листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, від 24 липня 2017 року №10551/04, в кому ОСОБА_1 повідомлено, що за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року позивачу нараховано пенсію у розмірі 90 630,80 грн., фактично виплачено 83 553,22 грн.; в довідці від 17 травня 2017 року всі нараховані та виплачені суми вказані вірно, додаткових перерахувань, не вказаних у довідці від 17 травня 2017 року, Управлінням не здійснювалось.

У листі від 28 липня 2017 року №11134/04, адресованого ОСОБА_1, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя повідомило, що у звіті за формою №1ДФ за 1 квартал 2015 року Управлінням відображено суму, з якої утримано податок у розмірі 7 776,30 грн., сума податку - 1 166,44 грн.; сума у розмірі 7 776,30 грн. входить до складу доходу загальної суми пенсії за 2015 рік, яка становить 90 630,80 грн. (вказана у довідці від 17 травня 2017 року), отже, 7 776,30 грн. не є додатковим доходом.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Дослідивши надані докази, суд встановив, що сума у розмірі 7 776,30 грн. відображена у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків як нарахована позивачу Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя за 1 квартал 2015 року; разом з тим, вказана сума входить до складу загальної суми пенсії, нарахованої позивачу за 2015 рік, у 90 630,80 грн.

Проте, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 отримав додатковий дохід у розмірі 7 776,30 грн., який не відображено у складі доходів за 2015 рік.

У свою чергу посилання на відомості Державного реєстру фізичних осіб-платників податків є недостатнім, оскільки такі відомості не є належними доказами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства.

Суд також зауважує, що НАЗК не доведено вжиття ним заходів по з'ясуванню причин розбіжностей між даними органів Пенсійного фонду України та даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і не з'ясовано достовірних даних про розмір нарахованого ОСОБА_1 доходу.

З урахуванням відсутності у справі доказів, які б вказували на отримання позивачем від Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя доходу в розмірі 7 776,30 грн., суд вважає висновки НАЗК про не відображення в декларації відповідних відомостей помилковими.

В частині висновків про необхідність зазначення декларації відомостей про доходи, отримані ОСОБА_3 у вигляді стипендії в розмірі 3 300,00 грн., суд зазначає про наступне.

Суд встановив, що у розділі 2.2 "Інформація про членів сім'ї суб'єкта декларування" декларації ОСОБА_1 зазначив інформацію про дочку - ОСОБА_3.

За визначенням статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Згідно з пунктом 19 Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3, відповідно до статті 1 Закону, членами сім'ї суб'єкта декларування вважаються:

1) особа, яка перебуває у шлюбі із суб'єктом декларування (чоловік/дружина), незалежно від їх спільного проживання. Це означає, що членом сім'ї суб'єкта декларування є його чоловік/дружина, якщо шлюб між ними офіційно не розірвано (навіть якщо особи спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом тощо);

2) у випадку наявності сукупності таких ознак як спільне проживання, пов'язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов'язків (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних) із суб'єктом декларування, членами його сім'ї є також його:

діти, у тому числі повнолітні;

батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням;

будь-які інші особи, у тому числі особи, які спільно проживають із суб'єктом декларування, але не перебувають з ним у шлюбі.

Усі інші особи, за відсутності хоча б однієї із вказаних ознак для цілей декларування не вважаються членами сім'ї суб'єкта декларування (наприклад, особи, які за відсутності вказаних ознак спільно орендують (користуються) житлом, проживаючи в одній квартирі, кімнаті у гуртожитку, готелі тощо).

В декларацію включається інформація про членів сім'ї станом на останній день звітного періоду. Наприклад, якщо упродовж звітного періоду - незалежно від тривалості - особа спільно проживала із суб'єктом декларування, була пов'язана з ним спільним побутом та мала взаємні права та обов'язки, але таке спільне проживання було припинено станом на останній день звітного періоду (наприклад, 31 грудня для щорічної декларації), то особа не вважається членом сім'ї суб'єкта декларування й інформація про неї в декларації не відображається.

Як стверджує позивач, його дочка - ОСОБА_3, не є членом його сім'ї, оскільки на кінець звітного періоду проживала за місцем навчання у м. Харкові, а тому відомості про неї помилково вказані у декларації.

Суд встановив, що згідно з відміткою у паспорті ОСОБА_3 знята з реєстрації місця проживання у м. Маріуполь 18 серпня 2015 року та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, з 01 вересня 2015 року.

Таким чином, станом на останній день звітного періоду - 31 грудня 2015 року, дочка позивача спільно з ним не проживала, тому, за відсутності доказів протилежного, суд вважає, що ОСОБА_3 не вважається членом сім'ї позивача у розумінні Закону України "Про запобігання корупції", у зв'язку із чим, погоджується із доводами позивача щодо помилкового зазначення у декларації відомостей про дочку та відсутність обов'язку зазначати відомості про отримані нею доходи.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що вказана помилка щодо зазначення в електронній декларації позивача його дочки, не зважаючи на те, що вона не є членом його сім'ї в розумінні вимог антикорупційного законодавства, жодним чином не впливає на будь-яку іншу зазначену ним у декларації інформацію, зокрема на розмір отриманих доходів, здійснених витрат та обсяги наявного майна. Беручи до уваги характер такої помилки і обставини її виявлення самостійно позивачем, вона, на думку суду, сама по собі не може бути розцінена в якості ухилення від декларування або допущення іншого порушення законодавства, яке б могло тягнути за собою юридичну відповідальність, адже навпаки, позивачем було зазначено більший обсяг відомостей, ніж це передбачено Законом України "Про запобігання корупції".

Пункт 7 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції", встановлює, що у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи, не передбачає обов'язку зазначати відомості про доходи, отримані членами сім'ї суб'єкта декларування.

Разом з тим, в інших пунктах частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" законодавець чітко передбачив необхідність окремого зазначення відомостей про майно членів сім'ї суб'єкта декларування, наприклад, пункт 2 встановлює, що у декларації зазначаються відомості про об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності.

Враховуючи викладене, висновки НАЗК про порушення позивачем вимог пунктів 2 та 7 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" щодо зазначення у декларації недостовірних даних нормативно та документально не підтверджуються.

Оцінюючи доводи позивача про порушення відповідачем строку, встановленого для проведення перевірки, колегія суддів керується наступними мотивами.

Як встановлює пункт 14 Порядку, повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів.

Згідно з пунктом 6 Порядку повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) прийняття Рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об'єкти декларування (об'єкти нерухомості; об'єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб'єкт декларування або члени його сім'ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов'язання; видатки та правочини суб'єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб'єкта декларування; членство суб'єкта декларування в об'єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб'єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об'єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8 - 11 цього розділу;

4) направлення Національним агентством відповідному суб'єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Отже, повна перевірка повинна тривати не більше 60 календарних днів, а у виняткових випадках не більше 90 календарних днів; при цьому строк тривалості перевірки починається з дня прийняття рішення про проведення перевірки та закінчується днем прийняття НАЗК рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Вище встановлено, що рішення про проведення повної перевірки поданої позивачем декларації прийнято НАЗК 04 квітня 2017 року, відповідно, кінцевим днем прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, з урахуванням вихідних днів, є 05 червня 2017 року. Доказів продовження строків проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 відповідачем до суду не надано.

В будь-якому випадку, навіть якщо строк проведення повної перевірки декларації продовжувався, строк прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації НАЗК порушено, оскільки рішення за результатами повної перевірки прийнято лише 14 липня 2017 року, тобто на 99 день з дня прийняття рішення про проведення перевірки.

Доводи відповідача про відсутність граничних термінів для опрацювання отриманих у рамках повної перевірки матеріалів та для прийняття відповідного рішення є безпідставними, тому що згідно з пунктом 6 Порядку аналіз отриманих відомостей та прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації не є окремими процедурами, а входять до складу дій, що здійснюються в межах повної перевірки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення НАЗК про результати здійснення повної перевірки декларації має бути прийняте у визначені пунктом 14 Порядку строки (60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки або 90 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки в разі продовження строків проведення повної перевірки декларації). В разі ж прийняття такого рішення поза межами таких законодавчо визначених строків, воно не може вважатись правомірним.

З огляду не доведення відповідачем факту зазначення позивачем у декларації відомостей, які не відповідають дійсності, враховуючи порушення строку проведення повної перевірки декларації, суд приходить до висновку, що рішення НАЗК від 14 липня 2017 року №321 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1" є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 липня 2017 року №321 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1".

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов