Справа № 329/665/17(2-а/329/17/2017)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2017 року м. Дніпросправа № 329/665/17(2-а/329/17/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Ясенової Т.І.

судді: Суховарова А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року, суддя 1 інстанції Покопцева Д. О., по справі за позовом Чернігівського районного сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Чернігівський районний сектор Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просив винести постанову про примусове видворення за межі України громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. 07.0.72017 року представник позивача уточнила позовні вимоги, затримати громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, помістити її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, та примусово видворити її за межі України.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач прибула на територію України, але втратила законні підстави для подальшого перебування, ухиляється від виконання рішення позивача від 07.09.2016 року про примусове видворення за межі України, перебуває на території України як нелегальний мігрант, подальших підстав для законного перебування не має, не вживає заходів стосовно своєї легалізації, у неї відсутні кошти, необхідні для проживання в Україні, а також дозвіл на працевлаштування, в звязку з чим підлягає видворенню з України.

Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року позов задоволено. Затримано громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та поміщено її до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Примусово видворено за межі України громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої станції норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для прийняття рішення в цій частині, що призвело до прийняття незаконного рішення. Зазначає, що судом першої інстанції порушено права відповідача не доведено вини відповідача у порушенні законодавства та не надано належної оцінки її доводам. Також вказує на те, що рішення відповідного компетентного органу щодо видворення громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 за межі України не приймалось, а отже не можна стверджувати про ухилення відповідача про його виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги вказує на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що апеляційна скарга ґрунтується на формальних міркуваннях, які не підтверджені фактами та доказами та спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

Представники позивача та відповідача у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, місце і час апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала вимоги апеляційної скарги, зазначивши, що не вважає рішення суду першої інстанції незаконним, проте просить скасувати її видворення за межі України, оскільки бажає особисто отримати відповідні документи та на законних підставах проживати в Україні. Також вважає можливим проведення судового засідання без участі її представника та не потребує послуг перекладача.

Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.01.2015року ОСОБА_1 прибула на територію України через КПП «Харків» по паспорту 49 06 80 71 70, виданому 03.09.2007р. відділенням ТП УФМС Росії по Новгородській області в Парфинському районі.

29.01.2015р. звернулася до Чернігівського РС УДМС України із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

25.04.2015року ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського РС УДМС України в Запорізькій області щодо продовження строку її перебування на території України.

Строк перебування в Україні продовжено до 25.10.2015 року, а в подальшому до 18.05.2016 року.

07.09.2016 року у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення МЗП 135522, копію якого відповідач отримала особисто, та в якому зазначила, що своєчасно не звернулась для оформлення документів, оскільки не мала коштів та через сімейні обставини не мала змоги звернутись до посольства за заміною паспорта при досягненні 45 років. (а. с. 17)

Постановою про накладення адміністративного стягнення МЗП № 135522 від 07.09.2016 року до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Копію постанови відповідач отримала особисто. (а. с. 19)

07.09.2016 року Чернігівським РС УДМС України прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідач отримала особисто та зобовязалась не пізніше 06.10.2016 року залишити територію України. (а. с. 8-10)

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність рішення відповідного компетентного органу щодо примусового повернення громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 за межі України.

На час розгляду справи громадянка ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 територію України не покинула, продовжує порушувати міграційне законодавство України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є громадянкою ОСОБА_2 Федерації, після закінчення передбаченого законодавством строку законного перебування на території України перебуває на території України незаконно, не зверталась до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області із заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, ухиляється від виїзду за межі України. Паспорту ОСОБА_2 Федерації відповідач не має, оскільки не отримала його по досягненню 45 років.

Після прийняття рішення про примусове повернення відповідача з України, згідно з яким відповідач зобов'язана була покинути самостійно територію України в строк до 06.10.2016 року, вказане рішення відповідач не оскаржувала, до теперішнього часу добровільно не виконала, поважних причин цього не повідомила та не підтвердила, що свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання рішення про її примусове повернення і в подальшому.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 частини1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

В силу вимог частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи встановлені обставини, дослідивши письмові докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі України.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мала достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи із заявою про продовження терміну перебування на території України та оформлення відповідних документів, тож підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 183-7 КАС України (в редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Отже, клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в межах розгляду справи про примусове видворення.

Задовольняючи клопотання про затримання відповідача, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідач незаконно перебуває на території України, рішення про примусове повернення її за межі України добровільно на протязі тривалого часу не виконує, територію України до не покинула, хоча такого свого обов'язку не заперечує, поважних причин для невиконання рішення про примусове повернення не зазначила і відповідних доказів суду не надала.

Враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши письмові докази та пояснення відповідача у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що оскільки відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України, отже буде ухилятися і від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до частини 2 статті 183-7 КАС України є підставою для її затримання.

Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції належно встановлено обставини, що мають значення для справи, рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 21.12.2017 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду відповідно до статей 327-331 КАС України.

Повне судове рішення складено 22.12.2017 року.

Головуючий суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко