Справа № 813/3721/17
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2017-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2017 року Справа № 813/3721/17

10 год. 23 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Приймака С.І., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. З урахуванням поданих в судовому засіданні уточнень позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Інспекції Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо прийняття рішення від 27.09.2017 року № І-26042/0-12999/6-17, про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, за межами населених пунктів Гринчуцької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області;

- зобовязати Інспекцію Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 12.09.2017 року, в порядку ст. 118 Земельного кодексу України, а саме встановити чи є підстави для відмови у задоволенні даної заяви, вичерпний перелік яких встановлено у п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та, у випадку відсутності таких підстав, надати позивачу у порядку, встановленому ст. 118 Земельного кодексу України дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населених пунктів Гринчуцької сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області, відповідно до поданої позивачем заяви від 12.09.2017 року.

Також позивач клопотав про застосування судом судового контролю в порядку статті 267 КАС України шляхом зобовязання відповідача подати у місячний строк про виконання судового рішення (клопотання від 09.11.2017).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності на території Камянець-Подільського району Хмельницької області за межами населеного пункту та долучено копії паспорту, ідентифікаційного коду, графічні матеріали, де зображено бажане місце розташування земельної ділянки. 27.09.2017 року відповідач надав позивачу відповідь, згідно з якою відмовив у наданні відповідного дозволу. Така відповідь не містить покликань на нормативно-правові акти та не ґрунтується на вимогах закону, є необґрунтованою. Оскільки, оскаржувана відповідь є протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, її слід скасувати.

В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечила повністю, з підстав, викладених у письмовому запереченні за вх. № 2895ел. від 14.11.2017 року (надійшли на адресу суду 22.11.2017 року за вх № 27258) та додаткових поясненнях за вх. № 3303ел. від 14.12.2017 року (а.с. 29-32, 77-79). Зазначила, що відповідь від 27.09.2017 року була підготовлена та направлена позивачу в порядку, спосіб та у межах повноважень відповідача. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, зясував обставини справи, дослідив докази в сукупності та встановив таке.

12.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Камянець-Подільський район, за межами населеного пункту Гринчуцької сільської ради (а.с. 8).

До заяви додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копія паспорта; копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів (а.с. 9-11). Станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на офіційному сайті відповідача зазначена земельна ділянка до переліку земельних ділянок для передачі учасникам АТО у власність не включена.

27.09.2017 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області скерувало позивачу відповідь у формі листа за № І-26042/0-12999/6-17, відповідно до якої позивача повідомлено про те, що згідно з інформацією міськрайонного управління у Камянець-Подільському районі та м. Камянець-Подільському Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, земельна ділянка, зазначена у клопотанні позивача, зарезервована для передачі у власність учасникам АТО. Зазначено, що у випадку незгоди, таке питання може бути оскаржене у судовому порядку (а.с. 12).

Позивач не погодився із вказаним рішенням Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та звернувся із позовом до суду.

Вирішуючи вказану справу по суті, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 року (в ред., чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України), громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2,0 гектара.

Відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України, за умови, що учасник бойових дій не скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки та надав відповідний документ, що посвідчує його участь в антитерористичній операції (посвідчення, довідка, наказ тощо).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Судом встановлено, що відповідь відповідача № І-26042/0-12999/6-17 від 29.09.2017 року за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки містить покликання на те, що вказана земельна ділянка зарезервована для передачі у власність учасникам АТО, що не є визначеною ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

У запереченні на позов (вх. № 27258 від 22.11.2017) відповідач, обґрунтовуючи правомірність відмови у наданні дозволу, покликався на розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» № 898-р від 19 серпня 2015 року (далі розпорядження). Зокрема зазначав, що на виконання такого розпорядження прийнято наказ Головного управління № 213/0/13-17 «Про включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок зарезервованих для учасників АТО» від 20.10.2017 року.

Отже, вказану земельну ділянку зарезервовано наказом Головного управління від 20.10.2017 року. З цього випливає, що станом на момент звернення позивача із клопотанням про затвердження технічної документації вказана земельна ділянка зарезервованою не була. Це також підтверджується і її відсутністю у переліку земельних ділянок для передачі учасникам АТО, розміщеній на офіційному сайті відповідача.

У свою чергу відповідачем не надано суду доказів того, що на час розгляду клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, земельна ділянка, про надання дозволу на розробку землеустрою якої звернувся останній, була визначена як земельна ділянка для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції.

Таким чином, суд вважає доводи відповідача в частині правомірності відмови останнього з викладених вище підстав не знайшли належного обґрунтування.

Представницею позивача обґрунтовано зазначено, що з огляду на наявність відмови відповідача від 27.09.2017 року, позивач не може реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної форми власності.

При оцінюванні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд дотримується вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони а підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. А, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, та визнати протиправною та скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладену в листі № І-26042/0-12999/6-17 від 27.09.2017 року, як таку що за змістом не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх.

Зазначена позиція суду повністю відповідає позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, а саме: суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень; та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати із кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Вищим адміністративним судом України у постанові № П-278/10 від 21.10.2010 року, серед іншого, зазначено, що з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади, та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» № 7 від 20 травня 2013року, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Таким чином, з метою недопущення порушень прав, свобод, інтересів людини і громадянина ОСОБА_3, з боку субєкта владних повноважень щодо набуття позивачем права на отримання земельної ділянки, суд вважає за необхідне в порядку ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Гринчуцької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, або надати мотивовану відмову у його наданні.

На переконання суду, уточнена позовна вимога позивача щодо зобовязання його розглянути заяву від 12.09.2017 року, в порядку ст. 118 ЗК України, а саме: встановити чи є підстави для відмови у задоволенні даної заяви, вичерпний перелік яких встановлений п. 7 ст. 118 ЗК України, та у випадку відсутності таких підстав, надати відповідачу, у порядку встановленому ст. 118 ЗК України, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населених пунктів Гринчуцької сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницького району Хмельницької області відповідно до поданої ОСОБА_3 заяви від 12.09.2017 року, є такою, яка не передбачає можливості для відповідача прийняти рішення на основі адміністративного розсуду, а задоволення такої вимоги означало б підміну судом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

З врахуванням викладеного, пояснень представників сторін, а також доказів, долучених до матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача від 09.11.2017 року про встановлення строку для подачі звіту про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до п. 2 ст. 382 КАС України. За наслідками розгляду звіту субєкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника субєкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З врахуванням викладеного, суд вважає за доцільне, після набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили, зобовязати відповідача подати суду звіт про його виконання. Звіт подати у тридцяти денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Оскільки судом позов задоволено частково, судові витрати, що понесені позивачем у виді судового збору, згідно з квитанцією 0.0.868576942.1 від 12.10.2017 року, пропорційно до задоволених ? частини позовних вимог слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1; ) щодо прийняття рішення № І-26042/0-12999/6-17 від 27.09.2017 року, про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, за межами населених пунктів Гринчуцької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області.

3. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, за межами населених пунктів Гринчуцької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області або надати мотивовану відмову у його наданні.

4. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1; ) подати протягом 30 днів, з дня набрання законної сили судовим рішенням від 15.12.2017 року у справі № 813/3721/17, до Львівського окружного адміністративного суду.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_3 (Львівська область, Жидачівський район, с. Жирова; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1; ) судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 640 грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 297 КАС України).

Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2017 року

Суддя Качур Р.П.