Справа № 813/2565/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10647/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Лещук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 14.07.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.06.2017 № 2197 «Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області» в частині накладення на поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції; - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30.06.2017 № 527 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції з 30 червня 2017 року поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1; -поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області з 01 липня 2017 року; -стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.06.2017 № 2197 «Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області» в частині накладення на поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30.06.2017 № 527 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції з 30 червня 2017 року поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області з 01 липня 2017 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 по 15.09.2017 в сумі 17 757,12 грн. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 6700,71 (шість тисяч сімсот) грн звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вказує, що у процесі службового розслідування вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку доведена повністю. Зокрема, встановлено грубе порушення службової дисципліни, вимог п. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 1,2 розділу ІІ , п.п. 2,3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, а також вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та п. 2 розділу VІІ «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого наказом МВС України від 02.07.2015 №796.

В ході проведення службового розслідування також встановлено, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під час несення служби проявили свою непрофесійність, неграмотність, адже не змогли належним чином висловити свої законні вимоги до порушника згідно встановленої процедури, належним чином оформити виявлене порушення та припинити незаконні дії особи, яка перешкоджала виконанню ними відповідних повноважень, в тому числі не змогли захистити свої права, свободи та інтереси всіма способами та методами, що передбачені законом, лише по причині незнання нормативно-правових актів, відповідно до яких здійснюють службові обов'язки. При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховувалась тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо. Вказує, що дії з боку позивача, який є працівником правоохоронних органів, є неприпустимими. Обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок позивачем, набули значного суспільного резонансу, підірвали авторитет правоохоронних органів.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 патрулювали разом на службовому авто, на відео чітко видно, що в користуванні ОСОБА_1 був мобільний телефон, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_4 не заперечують, що мали в користуванні робочий планшет 18.06.2017 (письмові пояснення службового розслідування, усні пояснення в судовому засіданні), який був обладнаний камерою, відповідно до копій накладних.

Вказує, що ОСОБА_4 18.06.2017 на місці події, виконуючи свої безпосередні функціональні обов'язки, допустив численні порушення вимог чинного законодавства при спробі розгляду справи про адмінправопорушення, відпустив порушника, очевидно через свою непрофесійність, тим самим не зафіксувавши та недовівши факту виявленого порушення. Щодо ОСОБА_1, то він був старшим СРПП 18.06.2017, здійснюючи патрулювання з ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 3 Статуту: у разі спільного виконання службових обов'язків особами рядового і начальницького складу, які не підпорядковані одна одній по службі, старшою вважається особа, яка визначена начальником або займає вищу посаду. Відтак, ОСОБА_1 повинен був діяти компетентніше та грамотніше, в законний спосіб виправити допущені помилки ОСОБА_4 на місці події.

Апелянт вказує, що при звільненні позивача відповідачем дотримано вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

При апеляційному розгляді позивач та його представник просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги наведені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 26.10.2009.

З 01.12.2016 перебував на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області.

Наказом №2197 від 29.06.2017 «Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, вимог п. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 1,2 розділу ІІ , п.п. 2,3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, а також вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та п. 2 розділу VІІ «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого наказом МВС України від 02.07.2015 року №796, що призвело до значного суспільного резонансу, на поліцейського СРПП №2 ПП ПустомитівськогоВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом №527 о/с від 30.06.2017 «По особовому складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, з 30 червня 2017 року.

Не погоджуючись із даним наказом позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які слугували підставою для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та його звільнення не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку поліцейського, яка може мати своїм наслідком звільнення в порядку дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, суд врахував, що відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Зокрема, такі відомості повинні бути викладені у висновку службового розслідування.

Дотримання вказаних вимог закону не було підтверджено відповідачем в суді в ході розгляду цієї справи, хоча такі обставини є істотними при вирішенні питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та їх неврахування вказує на порушення встановленої процедури накладення стягнення.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, який згідно з пунктом 1 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону набрав чинності з 7 листопада 2015 року.

Згідно із частиною 2 статті 19 цього Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із пункту 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 року № 901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Положення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затверджене Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно із статтею 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частини 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту встановлюють, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлюється, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на ocіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ, згідно з цим Статутом.

Звільнення зi служби осіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, як вид дисциплінарного стягнення передбачено пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та відповідно до статті 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту передбачає, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис, у разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як видно з матеріалів справи, підставою для проведення службового розслідування стало те, що 19 червня 2017 року на веб-сайті «YouTube» було розміщено відеоролик «Львовскиедорожныешакалы», в ході перегляду якого відповідачем виявлено порушення службової дисципліни працівниками СРПП №2 ПП Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшими сержантами поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Судом встановлено, що підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції стала подія, яка мала місце 18.06.2017 при чергуванні ОСОБА_1 на автодорозі Львів-Рогатин-Івано-Франківськ у складі екіпажу службового автомобіля поліції разом зі старшим сержантом поліції ОСОБА_4 для несення служби на адміністративних дільницях №№ 1, 2.

В ході проведення службового розслідуванням встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 грубо порушив службову дисципліну, зокрема, вимоги п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2 розділу ІІ, пп. 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, а також вимоги ч. 1 ст. 122 КУпАП та п. 2 розділу VII Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом МВС України від 02.07.2015 №796, що виразилося у: порушенні поліцейським процедури зупинки транспортного засобу і спілкування з водієм (працівник поліції, який проводив зупинку, не представився водієві та на його вимогу не представив службове посвідчення, у подальшому поліцейський спілкувався з водієм сидячи у службовому автомобілі); не вжитті заходів до фіксації та документування правопорушення, а також притягнення водія до адміністративної відповідальності; наданні неправдивих пояснень щодо суті вчиненого правопорушення (у своїх поясненнях поліцейські зазначили про порушення водієм правил обгону, а насправді вони неодноразово повідомляли про перетин суцільної лінії дорожньої розмітки).

Також із матеріалів службового розслідування, показів свідка ОСОБА_4, пояснень позивача та відповідача, судом встановлено, що здійснюючи таке патрулювання на автодорозі Львів-Рогатин-Івано-Франківськ, екіпаж здійснив зупинку на обочині дороги для здійснення приватної телефонної та очної розмови старшим сержантом поліції ОСОБА_1, який керував транспортним засобом.

У той же час, старший сержант поліції ОСОБА_4, перебуваючи назовні службового автомобіля на узбіччі автодороги, виявив ознаки порушення правил дорожнього руху, а саме, він зауважив, що при русі в напрямку до м. Івано-Франківська (протилежному до руху службового автомобіля поліції) водій легкового автомобіля на іноземній реєстрації здійснив обгін іншого автомобіля, перетнувши при цьому розмітку 1.1 (тонка суцільна лінія) та виконавши такий маневр на ділянці дороги з ускладненим оглядом. У зв'язку з чим ОСОБА_4 подав водієві автомобіля, що допустив порушення, сигнал про зупинку й останній зупинився на протилежному від поліцейського автомобіля узбіччі дороги, відтак, позивач перетнув дорогу та підійшов до такого автомобіля.

Водій автомобіля, що був зупинений поліцейським, із моменту свого зупинення та до часу відбуття працівників поліції з місця події, провадив відеозйомку події засобами технічної фіксації й у подальшому оприлюднив відповідний відеозапис у мережі Інтернет на сервісі youtube під назвою «Львовскиедорожныешакалы!».

Матеріалами службового розслідування, проведеного відповідно до вимог Статуту та наказу МВС України від 12.03.2013 №230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування в ОВС України», ( протягом одного місяця з дня його призначення) вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку повністю доведена зібраними матеріалами службового розслідування.

Згідно відеоролика «Львовскиедорожныешакалы», наявного в матеріалах справи видно, що на відео знято епізод спілкування вищевказаних працівників СРПП Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області із водієм транспортного засобу, який здійснював відеозйомку та представився ОСОБА_3.

Так, із зазначеного відеозапису встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_4 після зупинки транспортного засобу під керуванням громадянина на ім'я ОСОБА_3, підходить до автомобіля зі сторони водійської дверки, вікно якої було відчинене та підійшовши, приклав праву руку до головного убору, однак чітко та повно - прізвище, посаду та спеціальне звання не назвав, чим порушив вимоги п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, ОСОБА_4 не довів чітко до відома водія, які норми Закону він порушив, лише запитав водія чи все в порядку, а також повідомив, що він здійснив обгін та злякавшись відеокамери попросив не порушувати нічого та пішов в напрямку службового авто Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1, який був припаркований на узбіччі з протилежного боку автодороги, у протилежному напрямку руху.

ОСОБА_4 після зупинки транспортного засобу не представився водію з дотриманням вимог ст. 18 Закону № 580-VII1, не довів чітко до відома водія, які норми Закону він порушив, лише запитав водія чи все в порядку, а також повідомив, що він здійснив обгін та злякавшись відеокамери попросив не порушувати нічого та пішов в напрямку службового авто Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1, який був припаркований на узбіччі з протилежного боку автодороги, у протилежному напрямку руху. Порушник йшов вслід за поліцейським і просив пояснень, а ОСОБА_4 начебто втікав від нього. Лише втретє на вимогу порушника ОСОБА_4 пред'явив службове посвідчення, вийшовши з авто.

При цьому, законність зупинки транспортного засобу не зміг пояснити і позивач ОСОБА_1, як особа яка сумісно з позивачем патрулювала, несла службу на адміністративних дільницях №№ 1,2, крім цього був старший СРПП №2, відповідно до затвердженого плану завдання.

На вимогу порушника представитись, ОСОБА_1 сказав лише, що його звати ОСОБА_1, проте з службового автомобіля так і не вийшов, хоча працівнику поліції відповідно до п. 2 розділу VII «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого наказом МВС України від 02.07.2015 № 796 працівнику поліції заборонено спілкуватись з людьми у службовому транспортному засобі.

На неодноразові запитання порушника чи мав він право перетинати суцільну лінію і чому її не можна перетинати поліцейські не знали правильної та чіткої відповіді та були розгублені, а на зауваження порушника про те, що поліцейські не з'ясували причини здійснення порушення та не взяли в нього пояснення, які він хотів надати та вимагав оформлення даного порушення на що останні не відреагували.

При цьому, вказані непрофесійні, дії поліцейських були висвітлені в інтернет-мережі і даний факт набув значного суспільного резонансу.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачений ст. 279 КУпАП. Зокрема, посадова особа, що розглядає справу, серед іншого роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Проте, дана процедура не була дотримана ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_1

В той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для притягнення дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни.

Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій.

Дане порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства, що призвело до підриву авторитету, формування негативної думки про поліцію та дискредитації звання працівника поліції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем в ході проведення службового розслідування повністю доведено факт порушення службової дисципліни ОСОБА_1

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі №813/2565/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повний текст судового рішення виготовлено 19.12.2017