Справа № 826/16427/17
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Дегтярьова О.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

до

Державного підприємства «Завод «Генератор»

про

стягнення заборгованості у сумі 227 152,88 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Центральне об’єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також – позивач) з позовом до державного підприємства «Завод «Генератор» (далі також – відповідач, ДП «Завод Генератор»), в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі 227 152,88 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем обліковується заборгованість у зв’язку з несплатою сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2 (на загальну суму 227 152,88 грн.), нарахованих за період з липня по вересень 2017 року.

Позовна заява Центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подана до Окружного адміністративного суду м. Києва 13.12.2017 року.

Нормою ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, що набрала чинності з 15.12.2017 року) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до позовної заяви та доданих до неї документів визначені у ст. 160 і 161 нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з цим, п. 12 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на наступне.

В силу норм ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, що набрала законної сили з 15.12.2017 року) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

Частиною дев'ятою ст. 30 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Аналогічні правові норми містяться у ст. 4, п. 7 ч. 1 ст. 12, ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року № 2343-XII (в останній чинній редакції), відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону № 2343-XII поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З контексту наведених норм Господарського процесуального кодексу України та Закону № 2343-XII вбачається, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.07.2008 року (справа № 50/155) порушено провадження у справі про банкрутство щодо ДП «Завод Генератор». Розгляд справи на теперішній час не закінчено, триває процедура розпорядження майном боржника.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розгляд позовних вимог майнового характеру, заявлених органом Пенсійного фонду України до ДП «Завод Генератор», щодо якої порушена справа про банкрутство, повинен здійснюватись господарським судом, у провадженні якого перебуває відповідна справа про банкрутство - тобто, Господарським судом м. Києва.

В силу приписів норми п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова норма закріплена у п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017 року).

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги, заявлені у справі, що розглядається, не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, що відповідно до наведених вище норм Кодексу є підставою для відмови у відкритті в адміністративній справі за позовом Центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 170, 243, 248, п. 12 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Центральному об’єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві у відкритті провадження по справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

3. Роз'яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного господарського суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 170, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку, встановленому ст.ст. 295-297 цього Кодексу.

Суддя О.В. Дегтярьова