Справа № 404/1811/17(2-а/404/284/17)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 рокусправа № 404/1811/17(2-а/404/284/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Олефіренко Н.А.

судді: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащекно Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2017 р.

у справі № 404/1811/17(2-а/404/284/17)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про зобовязання провести поновлення пенсії шляхом її призначення на загальних підставах,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити виплату пенсії за вислугу років з 07 жовтня 2009 року з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем безпідставно припинено виплату позивачу пенсії за вислугу років, яка була призначена 21.09.98 року та виплачувалась до виїзду з України на постійне проживання до Ізраїлю, де позивач був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити впоєному обсязі.

Сторони до суду не зявилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що позивачу з 21.09.1998 року була призначена пенсія за вислугу років управлінням МВС України в Кіровоградській області.

07.10.1999 року позивач виїхав з України на постійне місце проживання за кордон до Ізраїлю,

Управлінням МВС України в Кіровоградській області позивачу було проведено виплату пенсії за шість місяців наперед, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням вимог статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та починаючи з 07.04.2000 року було припинено виплату пенсії.

14.09.2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії з відповідними документами.

21.09.2016 року відповідачем відмовлено у поновленні виплати пенсії згідно розпорядження про відмову від 21.09.16 року № 280/16 у звязку з тим, що виплати пенсії припиняються на весь час перебування пенсіонера за кордоном, і що з Державою Ізраїль відсутня угода про пенсійне забезпечення пенсіонерів, які перебувають за кордоном.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у поновлені пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана ВРУ.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп-2009 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення, визначено, звернути увагу ВРУ на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України, а також рішення Конституційного суду України від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з 07 жовтня 2009 року. Тобто з 07 жовтня 2009 року відпали встановлені п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для припинення виплати пенсії, а припинені виплати пенсій поновлюються.

Аналогічна правова позиція також викладена в рішенні Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі №608/1189/14-а.

За таких обставин, з огляду на час припинення органом Пенсійного фонду виплати позивачу пенсії, зазначена відповідачем підстава припинення виплати пенсії, не була передбачена чинним законодавством, тому поновлення пенсії має бути з часу припинення її виплати, яке було неправомірним.

Однак, Верховним Судом України у постанові від 08 грудня 2015 року (справа № 21-5440а15), при розгляді справи зазначеної категорії, зокрема, наголошено, що ці спори мають вирішуватися з урахуванням вимог статей 99 та 100 КАС. Правомірність застосування приписів ст.ст. 99, 100 КАС України до вказаних правовідносин підтверджена і правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 12.04.2016 року у справі № 462/9427/13-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Після прийняття зазначеного рішення КСУ і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Згідно статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду у України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 року № 1522, було затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» .

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2 зазначеного Порядку до органів Пенсійного фонду України були передані архівні пенсійні справи, закриті протягом трьох останніх років

Отже, оскільки відповідно до статті 99 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам -Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», пенсійне забезпечення військовослужбовців, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб здійснюється органами Пенсійного фонду України з 01 січня 2007 року, головному управлінню були передані пенсійні справи, в тому числі закриті та інші закриті, документи, протягом останніх трьох років, тобто з 2004 року.

Відповідно до положень статті 3 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року (зі змінами), пенсія за час перебування пенсіонера за кордоном, куди він виїхав для постійного проживання, не виплачується. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються лише за 6 місяців наперед перед виїздом.

Як встановлено матеріалами справи, що позивач з 21.09.1998 року отримував пенсію за вислугу років управлінням МВС України в Кіровоградській області.

07.10.1999 року ОСОБА_1 виїхав з України на постійне місце проживання закордон до Ізраїлю, тому, управлінням МВС України в Кіровоградській області позивачу було проведено виплату пенсії за шість місяців наперед, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням вимог статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та починаючи з 07.04.2000 року, було припинено виплату пенсії.

Таким чином, виплата пенсії була припинена управлінням МВС України в Кіровоградській області у квітні 2000 року, отже, враховуючи норми пункту 2 Порядку, закрита пенсійна справа та інші документи щодо пенсійного забезпечення позивача не передавалися до головного управління.

На підставі вищевикладеного та враховуючи зазначені норми законодавства дії відповідача щодо відмови у поновлені пенсії є правомірними, оскільки на момент звернення позивача пенсійна справа відсутня.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2017 р. у справі № 404/1811/17(2-а/404/284/17) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 14.12.2017 року.

Головуючий суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва