Справа № 761/12709/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема апелянт вказує на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода носить систематичний характер та входить до складу місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 312 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника групи технічного забезпечення розвідувального управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 10 серпня 2016 року № 349 позивач був звільнений зі служби за станом здоров`я.

При звільненні зі служби позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Однак, при визначенні розміру такої допомоги до складу місячного грошового забезпечення не була включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку і виплати грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди.

Листом від 30 березня 2017 року № 116/2/12/4300 військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України повідомила позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошової допомоги.

Не погоджуючись із такими діями Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України), ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що додаткова щомісячна грошова винагорода не входить до структури грошового забезпечення, оскільки носить непостійний характер.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Між сторонами даної справи виник спір щодо можливості включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу місячного грошового забезпечення, з якого в подальшому визначається розмір одноразової грошової допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Поняття та складові грошового забезпечення військовослужбовців визначені у ст. 9 зазначеного Закону. Згідно вказаної норми права до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, винагорода може входити до складу грошового забезпечення за умови, що вона має постійний характер.

Щомісячна додаткова грошова винагорода була установлена Постановою від 22 вересня 2010 року № 889. Питання виплати такої винагороди регулюються Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 (далі Інструкція).

Згідно з п. 2 постанови від 22 вересня 2010 року № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

У відповідності до п. 5 Інструкції винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Положеннями п. 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Крім того, п. 10 Інструкції надає право командиру (начальнику) військової частини (установи, організації) зменшувати розміри винагороди за певних умов.

Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода носить не постійний характер, у зв`язку з чим не входить до складу грошового забезпечення.

Аналогічний висновок щодо застосування ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 1 постанови від 22 вересня 2010 року № 889 викладений у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі № 21-621а14. Так, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою № 889 та Інструкцією, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) не порушувало право позивача на отримання у належному розмірі одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 20 жовтня 2015 року у справі № 21-2942а15 є необґрунтованим, адже у вказаному судовому рішенні міститься правовий висновок щодо можливості включення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, визначається відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Натомість складові грошового забезпечення для цілений обчислення розміру одноразової грошової допомоги визначаються ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Норми зазначених законів встановлюють різне правове регулювання визначення грошового забезпечення.

Відтак, висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 жовтня 2015 року у справі № 21-2942а15 не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами даної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 13 листопада 2017 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк