Справа № 826/12515/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 грудня 2017 року м. Київ№ 826/12515/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Козловій І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1
до третя особа Державного реєстратора філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я.С. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика"
про визнання протиправним та скасування рішення від 01.08.2017
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом звернулась ОСОБА_1 до Державного реєстратора філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я.С., третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика", в якому просить:

- визнати протиправними дії державного реєстратора філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Ярослава Сергійовича з реєстрації права власності нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та скасувати його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36412084 від 01.08.2017р. 15:01:54 і запис про власності номер 21665224, дата та час державної реєстрації 26.07.2017р.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі №826/12515/17 та призначено судове засідання.

01 грудня 2017 року через канцелярію суду представником третьої особи заявлено клопотання про закриття провадження у справі, вмотивоване тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами ЦПК України.

В судовому засіданні 07 грудня 2017 року суд поставив на обговорення дане клопотання. Представник третьої особи заявлене клопотання підтримав, просив його задовольнити, представник позивача проти його задоволення заперечив. Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

04 грудня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (колишнім чоловіком позивачки) на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №3480 було придбано нежиле приміщення АДРЕСА_1

В пункті 5.6 цього Договору зазначено, що він укладається за письмовою згодою дружини покупця - ОСОБА_6, що в свою чергу є доказом, що нежиле приміщення належало подружжю на праві спільної власності.

Судом встановлено, що 05.12.2007р. між ОСОБА_7 та ПАТ "Укрсиббанк" був укладений генеральний договір про надання кредитних послуг №0. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_7 був укладений договорів іпотеки №12498 від 05.12.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М.

Згідно з пунктом 1 розділу 2 Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю настпуне нерухоме майно: нежиле приміщення АДРЕСА_1. та є власністю Іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М. за реєстровим №3480 від 04.12.2007р., та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №2544024.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено у спосіб, визначений у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, яким, у даному випадку, є застереження у договорі іпотеки.

Зокрема, у розділі 5 договору іпотеки сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Тобто, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений нормами Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року №21-41а16, згідно з п. 1. ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, якщо спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, - спір не є публічно-правовим, а випливає із договірних відносин та має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, проаналізувавши вище викладені норми та з'ясовані обставини, приймаючи до уваги висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14 червня 2016 року №21-41а16, а також те, що спір у даній справі випливає із договірних відносин, суд прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" про закриття провадження у справі.

2. Закрити провадження у справі № 826/12515/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я.С. , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" про визнання протиправним та скасування рішення від 01.08.2017.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда