Справа № 813/2886/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10612/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року (судді Мартинюк В.Я., Гулкевич І.З., Хома О.П., м. Львів) у справі №813/2886/17 (повний текст виготовлено 05.10.2017 року) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України і Львівської митниці ДФС про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 14.08.2017 року звернулася в суд з позовом до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України і Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 27.09.2012 року по 24.04.2013 року; стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року; стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Представник відповідачів Державної фіскальної служби України і Львівської митниці ДФС просить залишити позовну заяву без розгляду в частині стягнення 117426 грн. 13 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їй сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року.

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України і Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних мені сум по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що позивачем не пропущено строків звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Залишаючи без розгляду позов суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку звернення до суду в даному випадку слід повязувати з 06.06.2017 року, однак до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального законодавства, які регулюють строки звернення до суду за захистом прав у сфері проходження публічної служби. Враховуючи те, що позивач звернулася до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їй сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року, а також середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 27.09.2012 року по 24.04.2013 року, лише 14.08.2017 року, суд вважає, що нею пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений спеціальною нормою - ч.3 ст.99 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України і Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 27.09.2012 року по 24.04.2013 року; стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року; стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Представник відповідачів Державної фіскальної служби України і Львівської митниці ДФС просить залишити позовну заяву без розгляду в частині стягнення 117426 грн. 13 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їй сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року.

Як передбачено ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В той же час, суд звертає увагу на те, що застосування положень вищенаведеної норми законодавець повязує виключно із поданням до суду позову про стягнення заробітної плати.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від. 15.10.2013 року за № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці", заробітною платою слід вважати усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

В даному ж випадку, позивач просить стягнути з відповідачів 117426 грн. 13 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року, а також середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 27.09.2012 року по 24.04.2013 року.

Проаналізувавши правову природу вищевказаних виплат, суд прийшов до висновку, що такі являються компенсаційними виплатами працівнику у разі його незаконного звільнення та не можуть вважатись його заробітною платою за виконану роботу, яка у свою чергу повязується з виконаною роботою, як передбачено ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року за №108/95-ВР.

За таких обставин, суд вважає, що на позовні вимоги про стягнення вищезгаданих сум не поширюються положення ч.2 ст.233 КЗпП України.

В матеріалах справи наявний наказ Львівської митниці Державної митної служби України від 24.04.2013 року за №568-к , яким звільнено позивача 24.04.2013 року із займаної посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Мостиська Львівської митниці, за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

При цьому, слід зазначити, що у відповідності до положень ст.116 КЗпП України, виплата усіх належних сум проводиться в день звільнення.

В позовній заяві позивач вказує про те, що 06.06.2017 року їй було перераховано на банківський рахунок 1794 грн. 66 коп., а відтак саме з цією датою слід повязувати момент коли особа дізналась про порушення свого права в частині невиплати усіх необхідних сум коштів.

При цьому, суд, з урахуванням положень ст.116 КЗпП України, вважає, що позивач дізнався про порушення свого права на отримання всіх виплат дізналася в момент ознайомлення з наказом про звільнення, в якому зазначено про проведення повного розрахунку.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їй сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 рок, то суд погоджується з позивачем, що перебіг строку звернення до суду в даному випадку слід повязувати з 06.06.2017 року, однак до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального законодавства, які регулюють строки звернення до суду за захистом прав у сфері проходження публічної служби.

Враховуючи те, що позивач звернулася до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їй сум по день фактичного розрахунку за період з 24.04.2013 року по 06.06.2017 року, а також середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 27.09.2012 року по 24.04.2013 року, лише 14.08.2017 року, суд вважає, що нею пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений спеціальною нормою - ч.3 ст.122 КАС України.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп., то суд зазначає наступне.

Як передбачено ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на викладене, суд вважає, що на правовідносини щодо стягнення моральної шкоди також поширюється місячний строк звернення до суду, оскільки таке відшкодування повязане із звільненням позивача з публічної служби.

З приводу посилань позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №6-116цс15, то суд вважає, що таку не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки така стосується трудового спору між учасниками трудових правовідносин. В даному ж випадку, існує спір з приводу звільнення позивача з публічної служби.

При цьому, позивач не надав суду достатніх та належних доказів в підтвердження обставин поважності причин пропуску звернення до адміністративного суду.

Зокрема, в силу закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому адміністративний позов слід залишити без розгляду.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення або ухвали суду без змін.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 312, 316, 322, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року у справі № 813/2886/17 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку адміністративного судочинства протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5