Справа № 810/2037/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2037/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Натураліст» до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Натураліст» звернулося до суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 16.12.2016 №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.12.2016 № про застосування фінансових санкцій.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.05.2016 Головним управлінням ДФС у Київській області видано позивачеві ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями серії АА №006995, терміном дії з 30.05.2016 по 29.05.2017.

25.11.2016 Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено фактичну перевірку ресторану «Натураліст», що належить позивачеві та розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Красне Перше, вул. Шевченка, 2.

Результати перевірки оформлені Актом від 30.11.2016 №3065/1000/14/40425300, яким зафіксовано порушення позивачем вимог статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що полягає у неподанні до органу, уповноваженого видавати ліцензії, звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв.

В результаті виявлених порушень, відповідачем на підставі абз. 18 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» було прийняте рішення від 16.12.2016 №, яким застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що рішення відповідача про застосування фінансових санкцій є неправомірним, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР, суб'єкти господарювання, які отримали передбачені цим Законом ліцензії, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою ( z0340-16 ), встановленою цим органом.

Наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення» від 11.02.2016 № 49 (далі - Порядок №49), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.03.2016 за № 340/28470, затверджено, зокрема, форму звіту № 1 - РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі», Порядок заповнення форми звіту № 1- РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі», форму звіту № 1 - РТ «Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі», Порядок заповнення форми звіту № 1 - РТ «Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі». Вказаний наказ набрав чинності 22.04.2016.

Відповідно до розділу 1 Порядку заповнення форми звіту № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі», звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі подають суб'єкти господарювання, які одержали ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, незалежно від форми власності до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній формі

Звіт в електронній формі подається засобами електронного зв'язку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, як передбачено для податкової звітності

Звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб'єкта господарювання.

Виходячи з викладених положень чинного законодавства, суб'єкти господарювання, які у встановленому Законом №481/95-ВР порядку отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, зобов'язані кожного місяця подавати до контролюючого органу, який видав таку ліцензію, звіт за формою № 1-РА.

Водночас, повідомленням Державної регуляторної служби України, дію форм звітів № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі» та N 1-РТ «Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі» та порядків їх заповнення, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 № 49 зупинено з 05.09.2016, та прийнято рішення від 04.07.2016 №8 «Про необхідність усунення Міністерством фінансів України порушень принципів державної регуляторної політики згідно з вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»

У вказаному рішенні зазначено, що Державна регуляторна служба України відповідно до статті 30 Закону України від 11.09.2003 №1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та на підставі звернення суб'єктів господарювання здійснила експертизу регуляторного акта - наказу Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення» (далі - Наказ № 49), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2016 за № 340/28470.

За наслідками експертизи, Державною регуляторною службою України встановлено, що введення в дію Наказу №49 спричинило низку проблем, зокрема, пов'язаних із складністю заповнення звітних форм, неможливістю їх коригування та надмірними фінансовими санкціями за допущення помилок при заповнені такої звітності, що в свою чергу призводить до невиправданого адміністративного, а також фінансового навантаження на суб'єктів господарювання, які мають ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та ліцензії на вироблення та оптову торгівлю тютюновими виробами.

Зокрема, суб'єкти господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, і мають ліцензію на цей вид діяльності, підпадають під сферу дії Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР). Так, відповідно до пункту 7 статті 3 Закону 265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов'язані подавати до органів доходів і зборів звітність, пов'язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Ураховуючи зазначене, органи ДФС - Головні управління ДФС в областях та м. Києві, які є надавачами адміністративної послуги з видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, фактично володіють в повному обсязі інформацією про обсяги та конкретизацію по класифікації товарів проданих суб'єктами господарювання, що здійснюють роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Державна регуляторна служба України у вказаному рішенні дійшла висновку, що вимога щодо подання звітності, яка передбачена формами звіту № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі» та № 1-РТ «Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі» суперечить таким обов'язковим принципам державної регуляторної політики, як:

- доцільності - обґрунтованої необхідності державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми; ефективності - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб'єктів господарювання, громадян та держави;

- збалансованості - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб'єктів господарювання, громадян та держави.

Враховуючи викидане, на момент проведення фактичної перевірки позивача дія форми звіту № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі» та Порядку заповнення форми звіту № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016№ 49, була зупинена, що об'єктивно позбавило позивача можливості подати такий звіт.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказану колізію, правомірно врахував позицію Європейського суду з прав людини у рішеннях від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» та від 07.07.2011 у справі «Серков проти України», де ЄСПЛ дійшов висновку про порушення прав заявників, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості закону» і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Відповідно, на думку ЄСПЛ, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства, яка призводила до його суперечливого тлумачення, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону».

Беручи до уваги, що вказана неузгодженість національного законодавства не відповідає вимозі «якості закону», призводить до суперечливого тлумачення обсягу обов'язків суб'єкта господарювання при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями, суд дійшов висновку, що застосування до позивача санкцій за неподання звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв, у даному випадку, є необґрунтованим.

Крім того, фінансові санкції були застосовані до позивача саме за неподання звіту про обсяги виробництва та/або обігу алкогольних напоїв, що, зокрема, підтверджується змістом рішень ГУ ДФС у Київській області та ДФС України, прийнятих у рамках процедури адміністративного оскарження рішень, прийнятих за наслідками фактичної перевірки.

Проте, як вбачається зі змісту рішення про застосування фінансових санкцій від 16.12.2016 №, фінансові санкції до позивача були застосовані за порушення, що полягає у зберіганні алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, відповідальність за яке передбачена абзацом 11 статті 17 Закону №481/95-ВР.

Пояснень щодо причин таких розбіжностей представник відповідача в суді першої інстанції надати не зміг. Під час апеляційного розгляду апелянтом також не було надано мотивованих пояснень з цього приводу.

Водночас, відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР, місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Як видно з матеріалів справи, позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями серії АА №006995, терміном дії з 30.05.2016 по 29.05.2017, за місцем торгівлі: Київська область, Обухівський район, с. Красне Перше, вул. Шевченка, 2, ресторан «Натураліст», що відповідає місцю, де позивач здійснює зберігання алкогольних напоїв. Будь-яких доказів, що позивач здійснює зберігання алкогольних напоїв за адресою, що відрізняється від місця здійснення торгівлі, відповідач не надав.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.12.2016 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Приписами ч.1 ст. 195 КАС України, зокрема, передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В той же час, апеляційна скарга не містить належного обґрунтування, які б спростували доводи суду першої інстанції, та не доводить правомірності вимог апелянта.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, всупереч вказаних положень не довів обґрунтованість підстав для відмови в задоволенні позову.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги в порядку ст.212 КАС України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 18.12.2017)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Г.В. Земляна

Суддя: Є.О. Сорочко