Справа № 344/14025/17
Суддя: Татарінова О. А.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/1207/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Мічути Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання здійснити перерахунок пенсії. Мотивував тим, що з січня 1967 року він працював в прокуратурі Луганської області на різних посадах. В лютому 1996 року у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ з урахуванням доповнень та змін до цього Закону на підставі Закону України № 3662-ХІІ від 26.11.1993 року та Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2011 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років з посади начальника слідчого відділу, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати, яку він отримує по даний час. Після призначення пенсії з лютого 1996 року позивач продовжував працювати в цій прокуратурі на посаді старшого прокурора відділу і у січні 2004 року був звільнений за власним бажанням. Відповідно до Постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури (зі змінами внесеними згідно з Постановами КМУ № 506 від 06.10.2014 року, № 763 від 30.09.2015 року) та Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для перерахунку пенсії за вислугу років. Прокуратурою Луганської області позивачу видана довідка № 18-634-вих-16 від 05.10.2016 року про розмір щомісячної заробітної плати на посаді начальника відділу прокуратури Луганської області, з якої позивач вийшов на пенсію станом на 01.12.2015 року в сумі 23024,76грн. 31.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії виходячи з розрахунку її розміру 90% від суми місячної заробітної плати у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорських працівників, згідно довідки прокуратури Луганської області № 18-634-вих-16 від 05.10.2016 року, з грудня 2015 року. Рішенням УПФУ в м. Івано-Франківську № 176/Б-15 від 14.04.2017 року підтверджено факт отримання позивачем пенсії за вислугу років в розмірі 90% від заробітку, але відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії за відсутності для цього підстав. Позивач вважає таке рішення відповідача неправомірним, таким що не відповідає чинному законодавству, оскільки пенсія йому була призначена в лютому 1996 року на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», згідно з ч. 12 якої обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Відповідно до ч. 17 даної статті, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсій працівникам прокуратури при підвищенні заробітної плати, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком. Ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», на який посилається УПФУ в м. Івано-Франківську передбачено призначення пенсій працівникам прокуратури в розмірі 60% від суми їхньої місячної заробітної плати. Максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Перерахунок пенсій працівникам прокуратури при підвищенні заробітної плати в цьому законі не скасовано, але конкретно і не вирішено. ОСОБА_2 норми закону, на які посилається відповідач суттєво звужують і обмежують зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цими Законами. Таке застосування норм права суперечить Конституції України, яка має вищу юридичну силу.

Позивач вважає, що відсутність встановленого КМУ порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не може бути підставою для позбавлення особи права на перерахунок пенсії, що гарантоване законом і Конституцією України. Якщо нові умови та порядок на відповідний час КМУ не прийнято, то діють старі умови та порядок, встановлені законодавством, а у випадку прийняття нових умов і порядку перерахунку пенсій, вони відповідно до положень і вимог ст. 22, 58, 64 Конституції України, не можуть звужувати та обмежувати зміст і обсяг прав пенсіонерів, яким пенсії призначені раніше. На підставі наведеного просив суд визнати протиправними дії субєкта власних повноважень - УПФУ в м. Івано-Франківську щодо відмови в перерахунку пенсії у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 05.10.2016 року № 18-634 виз-16, скасувати рішення УПФУ в м. Івано-Франківську № 176/Б-15 від 14.04.2017 року щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії, зобов'язати відповідача здійснити, починаючи з квітня 2016 року, перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії в розмір 90% від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Луганської області від 05.10.2016 року № 18-634 виз-16, без обмеження її максимального розміру, зобовязати виплатити позивачу недоплачену різницю між фактично отриманою ним та перерахованою пенсією за період з квітня 2016 року по день винесення судового рішення за вказаним позовом, та стягнути з відповідача в його користь сплачені судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву, за змістом якої просив справу слухати у його відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача подала заперечення (а.с.32-35), в якому представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи думку позивача, яка викладена в його письмовій заяві, письмовому поясненні та додатковому письмовому поясненні (а.с.59-62,67-68), думку представника відповідача, яка викладена в письмовому запереченні, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне.

Положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Судом встановлено, що позивач працював в прокуратурі Луганської області на різних посадах з 1967 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-13,14-18).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.9). Позивачу відповідно до вимог статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» було призначено пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% розміру середньомісячної заробітної плати.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 28.12.2016 року № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.22).

Прокуратурою Луганської області 05.10.2016 року ОСОБА_1 було видано Довідку № 18-634 вих-16 про розмір щомісячної заробітної плати на посаді начальника відділу прокуратури Луганської області (а.с.19).

31.03. 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, на підставі довідки прокуратури Луганської області від 05.10.2015 року № 18-634 вих-16, виходячи з розміру 90% від суми заробітної плати за відповідною посадою, а саме 23024,76грн., відповідно до Постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505«Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» та Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для перерахунку пенсії за вислугу років (а.с.20).

Листом від 14.04. 2017 року № 176/Б-15УПФУ в м. Івано-Франківську надіслав позивачу лист, яким повідомив його про те, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (від 02.03.2015 року № 213-VІІІ)», з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довідне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування». Виплата призначених до 01.06.2015 року пенсій здійснюється у попередніх розмірах. З 15.07.2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 (із змінами № 578 від 02.02.2015 року), де стаття 50-1 втратила чинність, окрім пунктів 3,4,6,11, в яких не зазначено про проведення перерахунків пенсій. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівників прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. На даний час жодних Постанов КМУ не було щодо проведення перерахунків пенсій відповідно до Закону України «Про прокуратуру», в звязку з чим відсутні підстави щодо перерахунку пенсії позивачу, та проводити перерахунки пенсії чинним законодавством не передбачено (а.с.21).

Як вказано в ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначався статтею 50-1 Закону «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - ОСОБА_2 № 1789-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно із ч. 13 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Відповідно до ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ було визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991р., № 53, ст.793, № 50, ст.474; 1995р., № 11, ст.71, № 34, ст.268; 2001р., № 9, ст.38, № 44, ст.233; 2002р., № 17, ст.117, ст.125; 2003р., № 29, ст.233, № 30, ст.247; 2004р., № 8, ст.66; 2005р., № 2, ст.32, № 6, ст.132, № 11, ст.198; 2006р., № 1, ст.18, № 19 - 20, ст.156; 2007р., № 7 - 8, ст.66, № 33, ст.442; 2008р., №№ 5 - 8, ст.78, № 48, ст.357; 2010р., № 37, ст.497, №№ 41 - 45, ст.529; 2011р., № 23, ст.160, № 30, ст.279; 2012р., № 12 - 13, ст.82; 2013р., № 14, ст.89, № 21, ст.208, № 37, ст.490, № 39, ст.517; 2014р., № 11, ст.132, № 17, ст.593, № 20 - 21, ст.745, № 22, ст.816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абзацу першого ч.2 ст.46-2, ст.47, частини першої ст.49, ч.5ї ст.50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої ст.50-1, частини третьої ст.51-2, ст.53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст.2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст.13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

ОСОБА_2 № 76-VIII є чинним і підлягає до виконання, оскільки Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини 13 та 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, на яку посилається позивач з позові, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

На час звернення позивача до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Оскільки чинним законодавством України (Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII) скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 01 січня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки про заробітну плату, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої ним довідки.

При цьому, суд зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Суд також вважає необхідним звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також інших нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми законодавства, щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час подачі позивачем заяви про перерахунок пенсії та розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

У Рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що ОСОБА_2 № 76-VIII (яким скасовано саме право на перерахунок пенсій) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій з посиланням на положення статті 22 Конституції України, є помилковим.

Таким чином, у спірних правовідносинах пенсійний орган здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» скасовано норми, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок.

Керуючись ст.ст. 6, 77, 78, 139, 241, 244, 246, 250, 254, 255 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання здійснити перерахунок пенсії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Татарінова О.А.