Справа № 489/5740/17
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/5740/17
Номер провадження 2-а/489/440/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2017 р., о 08 год 10 хв Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Тихонової Н.С., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії. Вказував, на те що він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до п. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне страхування» на підставі довідки про заробітною плату за період роботи з травня 1987 р. по квітень 1992 р. також зазначає, що відповідач зобовязаний зробити перерахунок та виплату пенсії з 27.03.2017 р. з урахуванням заробітної плати за вказаний період роботи, з урахуванням вже отриманих сум пенсії. Проте, рішенням Центрального обєднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 23.06.2017 за № 46/4 було відмовлено в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1, у звязку з відсутністю підтвердження довідки про заробітною плату первинними документами.

Посилаючись на вище викладене позивач просить суд поновити йому строк на судове оскарження відмови відповідача; визнати протиправним дії Центрального обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо відмови в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі довідки про заробітною плату за № 224 від 13.03.2017 р. за період роботи з травня 1987 р. по квітень 1992 р. та зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про заробітну плату за вище вказаний період роботи з урахуванням вже виплачених сум. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та отримує пенсію за віком. Відповідно до архівної довідки від 22.02.2017 р. за № А-31/КС -141 Державної судноплавної компанії Чорноморського морського пароплавства ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 09.04.1987 та звільнений з роботи 10.01.1996 р. у звязку з скороченням штату.

Відповідно до Довідки про заробітну плату для обчислення пенсії виданої ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 13.03.2017 р. за № 224 вбачається, що з травня 1987 р. по квітень 1992 р. середній заробіток позивача склав 0, 26295 грн..

В березні 2017 р. позивач звернувся до Центрального ОУПФУ з заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до положень п.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідки по заробітній платі від 13.03.2017 р. при призначенні йому пенсії за віком. Рішенням Центрального ОУПФУ від 23.06.2017 р. було відмовлено у перерахунку пенсії за віком. Вказані дії відповідач мотивував тим, що неможливо перевірити достовірність наданої довідки ОСОБА_1 для проведення перерахунку пенсії, оскільки відсутні первинні документи, якими підтверджується вищевказана заробітна плата.

Також, згідно змісту Рішення вбачається, що в разі незгоди позивач має право звернутись до суду за захистом своїх прав. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено його право на соціальний захист внаслідок відмови у перерахунку пенсії на підставі наданої ним довідки. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Аналіз наведених норм показав, що законодавчим актом передбачено зарахування періоду роботи на умовах трудового договору на підприємствах незалежно від форм власності та господарювання до загального трудового стажу особи.

При цьому, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд враховує, що відповідно до п. 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

За правилами п. 2.4 розділу Наказу від 29.07.1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно із п.п. 2.14, 2.27 розділу 2 Наказу від 29.07.1993 року № 58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, при зверненні за призначенням пенсії позивачем в орган пенсійного фонду було подано, зокрема, трудову книжку, за відомостями якої ОСОБА_1 у період з 08.04.1987 року по 10.01.1996 року працював в Чорноморському морському пароплавстві.

Суд враховує, що вказані відомості у трудовій книжці підтверджуються записами в ній щодо нумерації даних роботи, періоду роботи, посади, власника, номерів та дат видання відповідних наказів, скріплення запису про звільнення печаткою підприємства.

Отже, наведені обставини з урахуванням правил, закріплених в ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, свідчать про належність поданої позивачем трудової книжки як документа, який підтверджує його стаж роботи на підприємстві, та про достатність такого документа для органу пенсійного фонду при вирішенні питання про зарахування відповідного періоду роботи для обчислення пенсії.

До того ж, слід зазначити, що на заробітну плату нараховану позивачеві за спірний період були нараховані страхові внески.

Таким чином, оскільки позивачем підтверджено належними доказами період роботи на підприємстві, страхові внески було сплачено, доказів щодо недостовірності довідки виданої позивачеві відповідачем не надано, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування оспорюваного стажу до страхового у зв'язку із відсутністю в органі даних про такі нарахування підприємством.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем підтверджено належними доказами період роботи на підприємстві, ці відомості в установленому порядку недійсними або такими, що вчинені поза межами правового поля, не визнавались, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. 139 КАС України віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст.ст. ч.3 ст.2,5,9,30,205, 242-244, 257-263,382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком на підставі довідки про заробітною плату за № 224 від 13.03.2017 р. за період роботи з травня 1987 р. по квітень 1992 р.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про заробітну плату № 224 від 13.03.2017 р. виданої Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» за період роботи з з травня 1987 р. по квітень 1992 р., урахуванням вже виплачених сум.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова