Справа № 826/16141/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Шерехори Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати накази від 21.09.2016р. №531 щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; від 22.09.2016р. №786 о/с щодо звільнення його зі служби в поліції, зобов'язати відповідача поновити його на службі в Національній поліції на посаді інспектора - чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції; стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.09.2016р. до дати фактичного поновлення на службі; а також моральну шкоду в розмірі 10000,00грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 вересня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, при цьому, на стягненні моральної шкоди не наполягав.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах Національної поліції з 07.11.2015 на посаді старшого інспектора чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в м.Києві від 16.08.2016 №714 призначено службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_5 на службі без поважних причин 08 та 09 серпня 2016 року.

За результатами службового розслідування складено Висновок службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5, 13.09.2016 затверджений заступником Голови Національної поліції України - начальником ГУ НП у м. Києві Крищенком А.Є.

Під час службового розслідування за фактом безпідставного невиходу на службу інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 встановлено, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із службовою необхідністю та з метою забезпечення своєчасного реагування на заяви і повідомлення громадян про правопорушення та інші, ГУ НП у м. Києві видано наказ від 02.06.2016 №510 о/с «Про тимчасове виконання обов'язків», згідно якого у період з 06 червня по 06 серпня 2016 року на ОСОБА_5 тимчасово покладені обов'язки інспектора-чергового відділу служби « 102» управління інформаційної підтримки та координації поліції «102». Враховуючи те, що 06 та 07 серпня 2016 року були вихідними днями тижня (субота та неділя), позивач повинен був 08 серпня 2016 року прибути до Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві, проте, у період з 08 по 09 серпня 2016 року позивач без поважних причин не приступив до виконання службових обов'язків за займаною посадою.

За результатами службового розслідування запропоновано: за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиконанні службових обов'язків за займаною посадою без поважних причин 08-09 серпня 2016 року внаслідок порушення вимог абз. 1 ч. 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Присяги працівника поліції, на інспектора - чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Вважаючи вищезазначені накази протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення про звільнення позивача, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580 (далі - Закон №580).

Відповідно до ч.1 ст. 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.1,2 ст. 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону.

Згідно пункту 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» № 3460-ІV від 22.02.2006 (далі - Статут).

Згідно ст.ст.1,2 Статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У статті 5 Статуту зазначено, що за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу

Визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073.

Згідно з п. 2.1. Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення (п.п.2.2.2 п. 2 Інструкції).

За змістом розділу ІІІ Інструкції, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Як наголошувалось вище, наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві №510 о/с від 02.06.2016 тимчасове виконання обов'язків інспектора-чергового відділу служби « 102» управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102» із 06 червня до 06 серпня 2016 року покладено на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5, інспектора чергової частини відділу моніторингу Печерського УП.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про міліцію» та з метою вдосконалення діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, забезпечення оперативного управління їх силами і засобами, цілодобової готовності для реагування на злочинні прояви, надзвичайні ситуації та інші події, координації управління при розкритті злочинів, а також забезпечення захисту прав і свобод людини Наказом МВС України №181 від 28.04.2009 затверджено Інструкцію з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань (чинної на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція).

Так, відповідно до п. 1.5 Інструкції працівники чергової частини несуть службу у форменому одязі встановленого зразка. Їх робота організовується в чотири зміни тривалістю 24 години кожна. Особам добового наряду під час чергування надаються по черзі перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю до чотирьох годин, у тому числі до двох годин у денний і двох годин у нічний час.

Згідно із п. 2.11. залучати працівників чергової частини до виконання завдань, не передбачених їх функціональними обов'язками, категорично забороняється.

Таким чином, враховуючи, що у позивача останнім днем службового двохмісячного службового відрядження було 06.08.2016, у позивача були достатні підстави вважати що наступним днем його зміни мало бути 10.08.2016.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на графік чергувань особового складу Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві на серпень 2016 року, який затверджено начальником Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві 29.07.2016, і відповідно до якого, ОСОБА_5 08.08.2016 мав чергувати.

Разом з тим, вказаний графік затверджено 29.07.2016 року, тобто, у період, коли позивач перебував у службовому відрядженні, і, як наголошує останній, він не міг ознайомитись з цим графіком, в свою чергу, відповідачем будь-яких доказів на спростування таких доводів позивача не надано і судом не установлено.

Крім того, 17.08.2016 року відповідачем складено акт про відмову позивача надати пояснення (а.с.42).

Проте, вказане суперечить висновку службового розслідування від 13.09.2016, в якому зазначено, що позивачем 10.08.2016 пояснено, що він не вбачає у своїх діях ознак дисциплінарного проступку (а.с.43-44).

Водночас, як наголошувалось вище, звільнення зі служби в поліції є найсуворішим дисциплінарним стягненням, при цьому, відповідач не обґрунтував суду, чому ним застосовано до позивача найсуворіше дисциплінарне стягнення, в той час, як з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 характеризується виключно позитивно, займаній посаді відповідає, діючих дисциплінарних стягнень не має (а.с.73-80).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, як суб»єкт владних повноважень, не довів суду, що діяв з урахуванням усіх обставин, безсторонньо, добросовісно та розсудливо, як наслідок, позов в частині поновлення на посаді підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 235 Кодексу Законів про Працю України, в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при цьому, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 14.01.2014р. у справі № 21-395а13, суд ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Так, з довідки Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.11.2016 №4680 (а.с.23) вбачається, що за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача склало: 5 330,00 грн. за серпень 2016 року та 5420,00 грн. за вересень 2016 року, загалом 10750 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 176,23 грн. (10750 грн. : 61 дн.), загальний період вимушеного прогулу за період з 30.09.2016 року по 20.12.2017 року становить - 447 днів, отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 78 774,81 грн. (176,23 грн. х 447дн.), яка і підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до пунктів 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через недоведеність.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і рішення ухвалено з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 21.09.2016р. №531 в частині, якою до ОСОБА_5 за порушення службової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з полаціїю.

Взнати протиправним та скасувати наказ від 22.09.2016р. №786 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції інспектора - чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції ОСОБА_5.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у м.Києві поновити ОСОБА_5 на службі в Національній поліції на посаді інспектора - чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м.Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.09.2016 по 20.12.2017 в сумі 78774 (сімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 81 копійку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 5375 (п»ять тисяч триста сімдесят п»ять) гривень підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 22 грудня 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.В.Федотов