Справа № 357/14223/17
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що перебував на службі в податковій міліції Державної податкової адміністрації в Київській області, з липня 2011року позивач перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Київській області як пенсіонер податкової міліції і отримує з 21.07.2011 року пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсія була обчислена в розмірі 61% від грошового забезпечення. На звернення позивача, ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Київській області ДФС надала довідку від 14.09.2017 р., з якої вбачається, що при звільненні на пенсію позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 30 906,63 грн. Позивач просив відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на зазначену суму, оскільки вказана обставина впливає на розмір пенсії позивача. ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 29.08.2017р. позивачу було відмовлено в нарахуванні та сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суму отриманої НИМ при звільненні на пенсію одноразової грошової допомоги у розмірі 30 906,63 грн., та службові особи податкової інспекції вказали, що єдиний соціальний внесок на суму отриманої позивачем вихідної допомоги при звільненні не нараховувався відповідно до п.п.4 з 1 постанови КМУ від 22 грудня 2010 року № 1170 «Про затвердження переліку вили виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Позивач не погоджуючись з таким твердженням відповідача, просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не сплати з суми виплаченої ОСОБА_1 при звільненні на пенсію одноразової грошової допомоги у розмірі 30 906,63 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; зобовязати відповідача обчислити та вплатити внесок на загальнообовязкове соціальне страхування із вказаної сими одноразової грошової допомоги; зобовязати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

/Даний позов зареєстрований в ОСОБА_2 міськрайонному суді 23.11.2017 року, а тому згідно з п.12 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України від 03.10.2017р. заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позовні заяви, які подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу та справи, які надійшли та перебувають у провадженні суду не підлягають передачі до іншого суду в звязку з набранням чинності КАС України від 03.10.2017 р. та встановленням нових правил розмежування юрисдикції окружних адміністратиивних і місцевих судів./

В судовому засіданні позивач подану заяву підтримав.

Представник ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС подав відзив на позов та в судовому засіданні заперечив позовні вимоги.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1, в період з 2003 по 2011 роки перебував на службі в податковій міліції Державної податкової адміністрації в Київській області, займав посаду заступника начальника слідчого відділення ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції. Відповідно до наказу ДПА в Київській області за № 327-«о» від 20 липня 2011 року позивач був звільнений з податкової міліції у відставку за п.65 пп. «б» (через хворобу). Згідно зазначеного наказу, календарна вислуга років станом на день звільнення становить 22 роки 05 місяців 29 днів.

Встановленим є те, що позивач перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Київській області як пенсіонер податкової міліції і отримує з 21.07.2011 року пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсія була обчислена в розмірі 61% від грошового забезпечення.

Встановлено, що відповідач видав позивачу довідку від 14.09.2017 р., з якої, зокрема, вбачається, що при звільненні на пенсію позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 30 906,63 грн.(а.с.10)

Встановлено, що позивач 17.10.2017 року, звернувся до ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з заявою де просив повідомити, чи нараховувався та сплачувався з отриманої ним при звільненні на пенсію суми одноразової грошової допомоги в розмірі 30 906,63 грн. єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також, позивач просив нарахувати і сплатити цей внесок (а.с.11).

Встановлено, що листом ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 29.08.2017р. позивачу було відмовлено в нарахуванні та сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суму отриманої НИМ при звільненні на пенсію в 2011 році одноразової грошової допомоги у розмірі 30 906,63 грн., з підстав того, що єдиний соціальний внесок на суму отриманої позивачем вихідної допомоги при звільненні не нараховувався відповідно до п.п.4 ч.1 постанови КМУ від 22 грудня 2010 року № 1170 «Про затвердження переліку вили виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (а.с.12).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.І ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Хоча розяснення відповідача від 15.11.2017 року, що викладене в листі за № 12260/Г/10-02-05 є відповіддю, наданою державним органом відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», однак, на думку суду, даний лист містить в собі ознаки акта індивідуальної дії та є рішенням субєкта владних повноважень, яке породжує правові наслідки - заперечує право позивача на обчислення та сплату внеску на загальнообовязкове соціальне страхування із сими одноразової грошової допомоги, виплаченої позивачу при виході на пенсію, що в подальшому вплинуло на розрахунок пенсійного забезпечення позивача.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного страхового внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України № 2464-VІ від 08.07.2010 року « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та виданими на його основі підзаконними нормативно - правовими актами.

Відповідно до п.2 ч.І ст. 1 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 ст. 4 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділ - зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з абз.8 п.1 ст. 4 ЗУ « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обовязок і військову службу".

Відповідно до п.1 ч.І ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно із ч.І ст. 7 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розділу І Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які НЕ нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1170 , до таких виплат належать:

- п.2. одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), військовослужбовцям при звільненні з військової служби;

- п.4. вихідна допомога у разі припинення трудового договору.

Одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами, не є базою для нарахування єдиного внеску, а отже, не відображається у звітності, що подається до Пенсійного фонду України.

Заперечуючи позов, представник відповідача, також, послався на визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні ЄСВ, що передбачено Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, із змінами та доповненнями, далі - Інструкція № 5).

Відповідно до положень розділу III цієї Інструкції до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, належать:

- п.п.3.6. одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам);

- п.п.3.8. суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору;

- п.п.3.34. грошове забезпечення військовослужбовців ЗСУ, Державної прикордонної служби України, СБУ, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої системи, податкової міліції України, державної пожежної охорони Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.19,58 Конституції України, ЗУ « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» постановою КМ України від 22.12.2010р. за № 1170 «Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування», ст.ст.5,6,20, 77, 210, 241,242,243, 250,293 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2017року

Суддя ОСОБА_3