Справа № 225/5404/17
Суддя: Геря О. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: № 225/5404/17
Провадження № 2-а/225/152/2017

Дзержинський міський суд Донецької області
14 грудня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Геря О.Г.,
секретаря судового засідання Савченко О.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,
Представник позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначив, що рішенням цього управління від 26.09.2017 року №705 йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року, та п. «а» ст.13 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, оскільки відсутня можливість здійснення перевірки достовірності наданих ним документів. Відмова вмотивована тим, що не має можливості перевірити надані ним документи про те, що до його пільгового трудового стажу повинні були зарахувати трудовий стаж за період роботи на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04 липня 1988 року по 23 серпня 1988 року, на СП «Шахта ім. Румянцева» ДП «Артемвугілля» з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1989 року та з 13 серпня 1990 року по 18 жовтня 1995 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 1809/01 від 18.09.2017 року. З вказаним рішенням управління ПФУ в м. Дзержинську Донецької області він не згоден, вважає його необґрунтованим, безпідставним та прийнятим всупереч діючого законодавства, оскільки ним окрім трудової книжки також були надані довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії № 548 та № 549 від 30.10.2014 року та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 547 від 30.10.2014 року, які посвідчені відповідними відтисками печаток та штампів зазначених підприємств, які в свою чергу, несуть повну відповідальність за надання достовірних відомостей з вказівкою на відповідні підстави для видачі довідок, що підтверджують спірний трудовий стаж роботи позивача. І хоча жоден нормативний документ не визначає строків давності для таких довідок, на підтвердження відомостей про його пільговий стаж та заробітну плату позивач додатково отримав і надав до управління ПФУ в м. Дзержинську довідки № 0509/01, № 0509/03 від 05.09.2017 року та № 1809/01 від 18.09.2017 року. У звязку з викладеним представник позивача просить суд визнати протиправним рішення управління ПФУ України в м. Дзержинську Донецької області від 26.09.2017 року №705, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а також просить зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах його час роботи на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1», на СП «Шахта ім. Румянцева» ДП «Артемвугілля» у вказані вище періоди з урахуванням довідки про заробітну плату № 1809/01 від 18.09.2017 року. Крім цього, просить зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з моменту первинного звернення до управління ПФУ в м. Дзержинську Донецької області, тобто з 21.09.2017 року.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності НМО № 874972, заявлені позовні вимоги позивача підтримав повністю, просив суд задовольнити їх та надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові.
Підприємство шахта «Ворошиловоградська» № 1 не здійснило перереєстрацію та фактичного переміщення на підконтрольну українській владі територію та не забезпечило перевезення документації: особові архівні картки Т-2, накази по загону, особові рахунки по заробітній платі, тощо, чим на думку управління порушило права своїх працівників на пенсійне забезпечення.
Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085, м. Горлівка відноситься до міста, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто первинні документи про пільговий характер роботи знаходяться на території, непідконтрольній українській владі. Підприємства й організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. У зв'язку з відсутністю можливості здійснення перевірки первинних документів та підтвердження достовірності наданих довідок про пільговий стаж роботи, управлінням ПФУ в м. Дзержинську прийнято рішення не зараховувати до пільгового стажу спірні періоди роботи позивачка на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» та на СП «Шахта ім.Румянцева» ДП «Артемвугілля». Тому представник відповідача просила позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи позову та заперечення проти нього, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, з'ясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача він в спірний період часу працював: на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04.07.1988 року по 23.08.1988 року, на СП «Шахта ім. Румянцева» ДП «Артемвугілля» з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1989 року та з 13 серпня 1990 року по 18 жовтня 1995 року
В матеріалах справи наявні довідки № 548 та № 549 від 30.10.2014 року про підтвердження наявного трудового стажу на зазначених підприємствах для призначення пенсії та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 547 від 30.10.2014 року. На підтвердження відомостей про його пільговий стаж та заробітну плату позивач додатково отримав і надав до управління ПФУ в м. Дзержинську Донецької області довідки № 0509/01 та № 0509/03 від 05.09.2017 року та № 1809/01 від 18.09.2017 року.
Проте зазначені довідки видані підприємствами, які знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній українській владі.
21.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пенсійний орган рішенням № 705 від 26.09.2017 року в призначенні пенсії відмовив, мотивуючи відмову тим, що страховий стаж заявника, який документально підтверджений складає 21 рік 06 місяців 02 дні.
Управлінням під час розрахунку стажу для пенсії за віком на пільгових умовах не враховані до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи позивача на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04.07.1988 року по 23.08.1988 року, та на підприємстві шахти ім. Румянцева з 24.07.1989 року по 01.09.1989 року, з 13.08.1990 року по 18.10.1995 року, оскільки довідки видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території.
Між сторонами по справі виник спір стосовно правомірності зарахування до пільгового стажу, який дає право позивачу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період його роботи на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04.07.1988 року по 23.08.1988 року, та на підприємстві шахти ім. Румянцева з 24.07.1989 року по 01.09.1989 року, з 13.08.1990 року по 18.10.1995 року, а також неправомірності відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №1.
Відповідно до ст. 22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній и культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я, екологічної безпеки (пункти 1, 6 статті 92 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.
У звязку з чим суд зазначає наступне.
Згідно з п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-У1, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічне положення закріплено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637.
Відповідно до п.20 цього ж Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Враховуючи, що в трудовій книжці позивача містяться записи про роботу повний робочий день на шахті «Ворошиловградська № 1» з 04 липня 1988 року по 23 серпня 1988 року в якості учня гірноробочого очисного вибою з повним робочим днем під землею, на шахті ім. «Румянцева» ДП «Артемвугілля» з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1989 року на посаді підземного гірничого майстра для проходження виробничої практики, та з 13 серпня 1990 року по 18 жовтня 1995 року на посадах гірничого майстра, заступника начальник видобувної дільниці, підземного заступником начальника дільниці, зазначені посади відповідають Списку №1, а тому відповідач протиправно відмовив зарахувати в пільговий стаж позивача ці періоди його роботи.
Робота позивача в спірні періоди праці повний робочий день в шахті на посадах, віднесених до списку №1 підтверджується довідками, які в сукупності з іншими доказами по справі (записами в трудовій книжці), підтверджують доводи позивача про неправомірність рішення пенсійного органу, яким відмовлено зарахувати ці періоди в страховий і пільговий стаж позивача.
Пенсійний орган не прийняв до уваги довідки, посилаючись на те, що вони видані підприємствами, які розташовані на території, що тимчасово не контролюється українською владою.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою на Україні, встановлює, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.
Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
При цьому суд зазначає, що довідки належним чином засвідчені підписами посадових осіб підприємств та печатками із зазначенням коду ЄДРПОУ, відомості, які засвідчені в довідках повністю узгоджуються із відомостями, зазначеними в трудовій книжці позивача.
На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення в тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що спірне рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.09.2017 року суд зазначає наступне.
Правильність та повноту наданих документів для призначення пенсії визначають органи Пенсійного фонду.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
Отже, після скасування рішення відповідач зобов'язаний повторно розглянути заяву позивача від 21.09.2017 року та прийняти рішення з урахуванням спірних періодів праці позивача на підставі положень Закону №1778 та Порядку №22-1.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку щодо необхідності зобов'язати відповідача включити до страхового та пільгового стажу позивача періоди його роботи на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04 липня 1988 року по 23 серпня 1988 року, на СП «Шахта ім. Румянцева» ДП «Артемвугілля» з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1989 року та з 13 серпня 1990 року по 18 жовтня 1995 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 1809/01 від 18.09.2017 року та зобов'язати розглянути заяву позивача згідно з вимогами чинного законодавства України.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Окрім викладеного вище суд зазначає, що частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Тому суд, з огляду на матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність свого рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, оскільки пільговий стаж позивача підтверджується сукупністю наданих доказів, зокрема, записами в трудовій книжці та відповідними довідками, виданими підприємствами, де працював позивач у спірні періоди.
Проведення зустрічних перевірок відповідно до Закону №1058 та Закону №1788 є правом, а не обов'язком пенсійного органу та не є обов'язковою умовою для вирішення питання про призначення або відмову в призначенні пенсії за віком.
З огляду на зазначене суд не приймає доводи відповідача про те, що стаж роботи позивача за спірний період не підтверджений належними документами.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд вважає, що відповідач своїм рішенням порушив права позивача на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя, що гарантовані Конституцією України, а тому оскаржуване рішення відповідача суд вважає протиправними та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
В матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В той же час відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його територіальні органи.
З урахуванням тих обставини, що позивач сплатив судовий збір, рішення ухвалене не на користь субєкта владних повноважень, відповідач законодавчо звільнений від сплати судового збору, а також, на підставі вимог ст. ст. 94, 97,98 КАС України, ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про необхідність присудження позивачеві сплаченого ним на користь держави судового збору в розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки процесуальним законом не передбачено іншого порядку розподілу судового збору між сторонами у випадку, коли позивач сплатив судовий збір, відповідач, який є субєктом владних повноважень звільнений від сплати судового збору, а рішення ухвалене не на користь субєкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст.2, 7, 8, 11, 17, 86, 159-163 КАС України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області №705 від 26.09.2017 року.
Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_3 періоди його роботи на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04 липня 1988 року по 23 серпня 1988 року, на СП «Шахта ім. Румянцева» ДП «Артемвугілля» з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1989 року та з 13 серпня 1990 року по 18 жовтня 1995 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 1809/01 від 18.09.2017 року.
Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 21.09.2017 року з врахуванням періодів його роботи на підприємстві шахта «Ворошиловградська № 1» з 04 липня 1988 року по 23 серпня 1988 року, на СП «Шахта ім. Румянцева» ДП «Артемвугілля» з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1989 року та з 13 серпня 1990 року по 18 жовтня 1995 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 1809/01 від 18.09.2017 року та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області - відмовити.
У звязку з проголошенням вступної та резолютивної частини, постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.
Постанова набирає законної сили після спливу строку, передбаченого для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: