Справа № 826/18084/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/18084/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр»
доДержавної податкової інспекції в Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 07.11.2016 р. № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим органом на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, визначних в запереченнях на позов.

В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «Перший український експертний центр» з питання неподання або несвоєчасного подання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік.

Перевіркою встановлено, що позивачем в порушення вимог п. 286.2 ст.286 Податкового кодексу України неподано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік.

За результатами перевірки складено акт від 25.10.2016 р. № 8978/26-53-12-04/36844047 та винесено податкове повідомлення-рішення від 07.11.2016 р. № , яким за порушення п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і абз.1 а. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України до позивача засновано штрафні санкції в сумі 170,00 грн. за платежем: земельний податок з юридичних осіб.

За наслідками розгляду заперечень на акт перевірки, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві надано відповідь від 07.11.2016 р. № 13899/10/26-53-12-04-10, яким висновки акту перевірки від 25.10.2016 р. № 8978/26-53-12-04/36844047 залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (в редакції до 01.01.2017 р.)

Згідно з п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 286.5 ст. 285 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 274 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки) відповідно до Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» від 8 квітня 2011 року N 445/2011 видає Держземагентство України, яке здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Згідно із п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із положеннями частин 2, 3, 4 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV (надалі - Закон N 1875-IV) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 названого Закону).

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 3 ст. 20 цього Закону).

Статтею 23 передбачено, що власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю (ч. 2).

Балансоутримувач зобов'язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі (ч. 2 ст. 24 Закону N 1875-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року N 417-VIII (надалі - Закон N 417-VIII) спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (ч. 1 ст. 6 цього Закону).

Отже, власники або користувачі земельних ділянок зобов'язані сплачувати земельний податок, розрахований згідно із нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, отриманої в установленому порядку. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що позивач є власником земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул. Райдужна, 59Б.

В той же час, позивач зазначає, що є Житлово-експлуатаційною конторою та раніше за адресою: м.Київ, вул. Райдужна, 59Б обслуговував житловий будинок, тобто позивач лише надає послуги по експлуатації та обслуговуванню будинку співвласникам у відповідності до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869, якою не передбачено включення до складу тарифу сплати земельного податку.

Однак, в подальшому в житловому будинку за вищевказаною адресою було створено ОСББ «Райдужна 59». Позивач надає комунальні послуги ОСББ «Райдужна 59» шляхом укладення договорів із власниками квартир. Наведене стосується однієї ділянки. По іншій ділянці за адресою: вул. Перова, 10-А з березня 2017 р. не здійснює обслуговування.

Дослідивши акт перевірки 25.10.2016 р. № 8978/26-53-12-04/36844047, суд зазначає, що в ньому відсутні відомості щодо земельної ділянки (ок), які перебувають у власності та/або користуванні позивача, її розміри, розрахунок земельного податку згідно із нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Матеріли справи також не містять доказів того, що позивач є власником або користувачем земельної (их) ділянки (ок) із визначеними межами та внесенням інформації щодо останніх до державного земельного кадастру; доказів того, що співвласники житлового будинку делегували повноваження позивачу щодо сплати земельного податку.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м.Києві «Про надання інформації» від 01.11.2016 р. № 19-26-021-12970/2016 документи, що посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території м.Києва за ТОВ «Перший український експертний центр» у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. № 1021, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у м.Києві не реєструвалися.

Таким чином, враховуючи, що відомості щодо державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі на території м.Києва та рішення про їх передачу у власність чи користування позивачу не реєструвалися, зважаючи на те, що позивач не уповноважений співвласниками багатоквартирних будинків сплачувати податок за землю, що свідчить про те, що останній не є платником податку на землю, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 07.11.2016 р. № , винесене на підставі висновків акту перевірки від 25.10.2016 р. № 8978/26-53-12-04/36844047, є необґрунтованим, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачем у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню повністю.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 07.11.2016 р. № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» судові витрати в сумі 1 378,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко