Справа № 317/2140/17(2-а/317/84/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 року справа № 317/2140/17(2-а/317/84/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року по справі № 317/2140/17 (2-а/317/84/2017) за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в області перерахувати та виплачувати йому пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 7 %, починаючи з 31.05.2016 р.;

- стягнути з Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в області на його користь судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 31.05.2016 року по 20.01.2017 року залишено без розгляду.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 0,5 %, починаючи з 21.01.2017 р.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімдесят грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач із заявою чи повідомленням про відстрочку в призначенні пенсії за віком та висловленням бажання одержувати пенсію за віком з більш пізнього віку відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до пенсійного органу не звертався та не повідомляв. Оскільки позивачу призначено пенсію з 06.05.1991 року, підстав для перерахунку його пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, немає. Також зауважили, що з огляду на звільнення органів Пенсійного фонду України від сплати судового збору, стягнення із відповідача суми судового збору є безпідставним.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 06.05.1991 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а наразі перебуває на обліку в Запорізькому приміському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькі області.

Згідно Атестату про зняття з обліку № 408, позивачу припинено виплату пенсії по причині переходу на пенсію за іншим законом.

З 31.05.2016 р. позивачу призначено пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.08.2016 р., що набрала законної сили, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 31.05.2016 р., відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію в розмірі 7%, починаючи з 31.05.2016 р.

Листом № 31/Л-4 від 06.07.2017 року відповідачем повідомлено позивача про те, що підстави для донарахування до пенсії за більш пізній вихід на пенсію відсутні, оскільки ОСОБА_1 призначено ще з 06.05.1991 року пенсію за вислугу років , а з 31.05.2016 року останнього було переведено на пенсію за віком, обчислену згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому норми ст. 29 вказаного Закону діють з 01.01.2004 року.

Визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку та виплаті пенсії за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 7 % та зобовязання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на підвищення розміру пенсії за віком відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» лише 0,5 %, оскільки позивач має лише один повний місяць страхового стажу у квітні 2015 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 29 Закону № 1058 особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що умовами для підвищення до пенсії за віком є вихід на пенсію за віком з більш пізнього віку, визначеного законом, та продовження особою у такий період працювати і сплачувати страхові внески.

Статтею 26 Закону № 1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

При цьому ч. 2 ст. 24 цього Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Позивач народився 05.03.1955 року, отже досяг права на пенсію за віком за Законом № 1058 у віці 60 років, тобто у березні 2015 року.

За призначенням пенсії за віком за Законом № 1058 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду 31.05.2016 року, тобто після досягнення 61 року.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що після досягнення пенсійного віку у 2015 році позивач продовжував працювати один місяць, а саме квітень 2015 року (а.с.61).

Відтак, оскільки позивач після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, та набуття права на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, працював та звернувся за призначенням пенсії за віком з Законом № 1058 з більш пізнього віку, пенсія за віком повинна бути призначена позивачу з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії та з підвищенням розміру пенсії за віком відповідно до приписів ч. 1 ст. 29 Закону № 1058 на 0,5 % за 1 місяць страхового стажу.

Так, частиною 1 статті 29 Закону № 1058 чітко визначено, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно саме до Закону № 1058, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком.

Тобто, законодавець пов'язує право на отримання вказаного підвищення із первинним призначенням саме пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі звернення особи за призначенням саме такого виду пенсії з більш пізнього віку, ніж встановлений статтею 26 Закону № 1058, та наявності у такої особи страхового стажу після досягнення пенсійного віку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить застереження з приводу того, що особа має право на встановлення підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію лише у випадку, якщо пенсія призначена цій особі вперше.

Таким чином, факт отримання позивачем до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років, що призначена за Законом України «Про пенсійне забезпечення», а не за Законом № 1058, не позбавляє позивача права на отримання підвищення до пенсії відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону № 1058.

Отже, в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки Закони України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначають різні підходи (формули) обчислення розміру пенсії, зокрема обчислення пенсії за вислугу років взагалі не передбачає застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, а обчислюється в процентному співвідношенні відповідних сум грошового забезпечення.

В той же час, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не врахував того, що Довідкою про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір", доданої до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір", визначено, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині питання щодо розподілу судових витрат з прийняттям нової постанови в цій частині, в решті постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року по справі № 317/2140/17 (2-а/317/84/2017) в частині стягнення з Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати в розмірі 1280 гривень скасувати та прийняти нову в цій частині.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

В решті постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року по справі № 317/2140/17 (2-а/317/84/2017) залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України у відповідності до приписів ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко