Справа № 815/854/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/854/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Джабурія О.В.

суддів Вербицької Н.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 20.12.2017 року)

представника позивача ОСОБА_3 (довіреність від 05.10.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2017 року № НОМЕР_1,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» звернулось з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2017 року № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28.12.2016 року по 06.01.2017 року співробітники ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області провели позапланову виїзну перевірку ТОВ «ГЕРЦ» з питань повноти декларування та сплати податку на прибуток з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, з питань повноти декларування та сплати податку на додану вартість з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року, дотримання вимог іншого податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року.

За результатами перевірки було складено акт про результати позапланової виїзної перевірки від 16.01.2017 року № 72/15-53-14-02/30587514, в якому було зроблено висновок про порушення позивачем пп.14.1.178 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ст.1, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 2 495 484,00 грн.

На підставі акту перевірки та згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України ГУ ДФС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 30.01.2017 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість в загальному розмірі 3 119 355,00 грн.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням відповідача від 30.01.2017 року № НОМЕР_1 та вважає, що воно підлягає до скасування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року позовні вимоги ТОВ «ГЕРЦ» задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 30.01.2017 року № НОМЕР_1. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» () суму сплаченого судового збору в розмірі 46 790 гривень 33 копійки.

На вказану постанову ГУ ДФС в Одеській області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГЕРЦ» відмовити в повному обсязі.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 12.01.2000 року за № 5213.

На підставі направлень від 27.12.2016 року № 000693/1699 та від 28.12.2016 року № 001126/1715, відповідно до вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, на підставі наказів від 27.12.2016 року № 1449 та від 03.01.2017 року № 1, співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» з питань повноти декларування та сплати податку на прибуток з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, з питань повноти декларування та сплати податку на додану вартість з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року, дотримання вимог іншого податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року.

За результатами проведеної перевірки 16.01.2017 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 72/15-53-14-02/30587514 «Про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ», , з питань повноти декларування та сплати податку на прибуток з 01.01.2015 по 30.09.2016, з питань повноти декларування та сплати податку на додану вартість з 01.01.2015 по 31.10.2016, дотримання вимог іншого податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.10.2016».

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача: пп.14.1.178 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ст.1, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 2495484,00 грн., у тому числі червень 2015 року на 302600,00 грн., липень 2015 року на 116667,00 грн., серпень 2015 року на 124200,00 грн., вересень 2015 року на 256600,00 грн., жовтень 2015 року на 264900,00 грн., листопад 2015 року на 387417,00 грн., грудень 2015 року на 587167,00 грн., січень 2016 року на 455933,00 грн.

За наслідками перевірки ТОВ «ГЕРЦ» на підставі акту від 16.01.2017 року № 72/15-53-14-02/30587514 відповідно до зазначених порушень Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 30.01.2017 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення пп.14.1.178 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ст.1, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, та на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 3119355,00 грн., у тому числі за податковими зобовязаннями 2495484,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 623871,00 грн.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

ОСОБА_4 ПРАВА

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що контрагентами ТОВ «ГЕРЦ» у періоді, який перевірявся, були: ПП «Барон і Ко», ПП «ОСОБА_2 і К», ПП «Авалон-2», ПП «Комір Груп», ТОВ «КОМПІБУД».

ТОВ «ГЕРЦ» (замовник) уклало з ПП «Барон і Ко», ПП «ОСОБА_2 і К», ПП «Авалон-2», ПП «Комір Груп», ТОВ «КОМПІБУД» (підрядники, виконавці) договори від 02.06.2015 року № 020615-1, від 01.12.2015 року № 01/12, від 04.01.2016 року № 01/01-2016, від 11.01.2016 року № 02/01-2016, від 12.01.2016 року № 03/01-2016, від 01.10.2015 року № 01/10, від 02.11.2015 року № 02/11, від 01.07.2015 року 01/07, від 03.08.2015 року № 02/08, від 01.09.2015 року № 01/09, від 07.12.2015 року № 02/12.

Згідно до умов вказаних договорів виконавець (підрядник) зобовязувався за дорученням замовника виконати роботи з програмного супроводу та техніко-інформаційного обслуговування Автоматизованої системи обліку комунальних платежів.

Детальніша конкретизація послуг, які були надані ТОВ «ГЕРЦ» контрагентами ПП «Барон і Ко», ПП «ОСОБА_2 і К», ПП «Авалон-2», ПП «Комір Груп», ТОВ «КОМПІБУД» викладена у п.1 договорів, а також актах приймання-здачі виконаних робіт до договорів.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивач представив суду копії актів приймання-здачі виконаних робіт та надання послуг, копії податкових накладних, копії платіжних доручень, копії виписок по особовому рахунку.

Крім того, на підтвердження виконання вказаних договорів під час проведення перевірки позивач надав відповідні договори, акти приймання-здачі виконаних робіт, акти надання послуг, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості, податкові накладні.

Згідно із статутом, основними напрямками діяльності ТОВ «ГЕРЦ» є: створення та експлуатація єдиної міської системи автоматизованого обліку комунальних платежів; створення та експлуатація єдиної всеукраїнської системи автоматизованого обліку платежів за послуги, що надаються підрозділам МВС України та іншими підприємствами, які надають супутні послуги; проведення операцій по комунальним платежам населення, платежам за послуги підрозділів МВС України та інших підприємств по супутніх послугах; забезпечення обміну даних між комунальними підприємствами та банківськими установами, що приймають платежі; оброблення даних, включаючи: оброблення даних із застосуванням програмного забезпечення, повне оброблення, підготовку та ведення даних, експлуатацію на довготривалій основі компютерної техніки, що належить іншим користувачам, надання місця у web-мережі, тощо.

За КВЕД позивач має право займатися такими видами діяльності: комп'ютерне програмування; консультування з питань інформатизації; діяльність із керування комп'ютерним устаткуванням; інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп'ютерних систем; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність (основний); рекламні агентства.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, укладені договори позивача з контрагентами повністю узгоджуються та відповідають тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Крім того, зазначені договори позивача з контрагентами є чинними, не скасовані, а їх виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, в матеріалах справи наявні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Колегією суддів встановлено, що вищезазначеними контрагентами позивача у періоді, який перевірявся, виконувалися роботи та надавалися послуги, а позивач, в свою чергу, здійснював оплату за виконані роботи та надані послуги з метою провадження своєї господарської діяльності.

Разом з тим, вказані господарські операції відображені у податковій звітності позивача. За наслідками цих господарських операцій контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, який перевірявся.

Відповідно до положень пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно до положень п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до вимог п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним робіт, послуг від контрагентів, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення сум податку по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту.

Як вже було зазначено вище, виконання контрагентами позивача умов договорів підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість у розмірі 2495484,00 грн.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта, як на підставу відсутності фактів реального здійснення господарських операцій, на обставини, які визначені в ухвалі Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2016 року у справі № 295/14432/16-к 1-кс/295/5746/16, а саме: на отриману інформацію в ході проведеного досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000080 щодо реєстрації та перереєстрації ризикових підприємств, до яких входять контрагенти позивача, а також на проведення безтоварних операцій, яка стала підставою для призначення перевірки ТОВ «ГЕРЦ».

Згідно до вимог ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

При цьому, передбачене статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених вказаною статтею, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, наділений правом подати суду належні та допустимі докази, на підставі яких, суд може дійти висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої справи.

Таким чином, вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб.

Платник податків не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Виходячи з викладеного, колегія суддів к приходить до висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення від 30.01.2017 року № НОМЕР_1.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21.12.2017р.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян