Справа № 303/3417/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11325/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Закарпатській області на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року, ухваленої під головуванням судді Морозової Н.Л., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №53606397 від 22.02.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконав вимоги виконавчого листа №2а/303/318/13 виданого 02.12.2014 року Мукачівським міськрайонним судом щодо зобовязання голови Лалівської сільської ради ОСОБА_3 Мукачівського району надати ОСОБА_2 повну інформацію на запит від 27.03.2013 року.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2017 року позовні вимоги задоволено з тих підстав, що відповідач не надав позивачу інформацію на запит від 27.03.2013 року.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що постанову про закінчення виконавчого провадження прийнято саме на підставі п.11 ч.1 ст.49 та відповідно ч.3 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), із вказівкою на те, що виконати рішення без участі боржника неможливо.

Даною підставою послужило те, що в результаті виборів до місцевих органів самоврядування 25.10.2015р. обрано сільським головою с. Лалово Мукачівського району ОСОБА_4

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Зі змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у відділі ПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області знаходився виконавчий лист №2а/303/318/13, виданий 02.12.2014 року щодо зобовязання Лалівської сільської ради в особі голови ОСОБА_3 надати повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 27.03.2013 року.

22.02.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену у виконавчому провадженні ВП №49470169 при примусовому виконанні виконавчого листа №2а/303/318/13. Зазначена постанова винесена на підставі п.11 ч.1 ст.49 та ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 та відповідно ч.3 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), із вказівкою на те, що виконати рішення без участі боржника неможливо є помилковим, оскільки розпорядником публічної інформації є саме орган місцевого самоврядування тобто Лалівська сільська рада, яку було і зобовязано надати повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 27.03.2013 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними зважаючи на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч.5 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Частиною 1 ст.13 цього Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, якими зокрема є субєкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші субєкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обовязковими для виконання.

Розпорядники інформації зобовязані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації (п.6 ч.1 ст.14 Закону).

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Як передбачено ч.3 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції, що розпорядником публічної інформації є саме орган місцевого самоврядування тобто Лалівська сільська рада, яку було і зобовязано надати повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 27.03.2013 року, а не фізична особа ОСОБА_3

Стосовно твердження апелянта про те, що стороною позивача недотримано строк звернення до суду, то такий спростовується тим, що ОСОБА_2 отримав оскаржувану постанову саме 13.06.2017р., а з наведеним позовом звернувся в суд 20.06.2017р., що стверджується реєстраційним номером вхідної кореспонденції 12074.

Частиною першою та другою ст.181 КАС України в редакції, чинній на час встановлених правовідносин передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені позивачем докази є належними і допустимими, а відтак останні правомірно прийняті судом першої інстанції до уваги.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 250, 271, 272, 287, 308, 310, 313, 315, 316, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року в адміністративній справі №303/3417/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст виготовлено 18.12.2017.