Справа № 336/2481/17(2-а/336/261/2017)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 рокусправа № 336/2481/17(2-а/336/261/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Олефіренко Н.А.

судді: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року

у справі № 336/2481/17(2-а/336/261/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просив визнати протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, щодо відмови в призначені пільгової пенсії, за списком № 2, відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати Шевченківське об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести відповідні виплати з 05.04.2017 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640,00 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 2305,00 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Сторони до суду не з'явилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника 5-6 розряду з повним робочим днем, дана посада відноситься до Списку № 2 у відповідності до розділу XXXIII. Загальні професії (у всіх галузях господарства) Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», стаж якої складає 19 років 02 місяці 25 днів, що підтверджується трудовою книжкою БТ-І№ 2422327 та відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», маю право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі скороченням пенсійного віку.

Відповідно до записів в трудовій книжці Позивача серії НОМЕР_1, а саме № 7-10 в період з 21.03.1984 року по 18.05.1988 року та записів 18-25 в період з 29.01.1996 року по 23.02.2011 року працював у у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», де була проведена у відповідності до законодавства атестація робочих місць, що підтверджується наказом № 466 від 14.11.1994 року, № 305 від 18.08.2000 року, № 248 від 26.06.2006 року на основі результату атестації робочих місць за умовами праці вказана професія як вважає позивач надає йому право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 2.

05.04.2017 року позивач звернувся до Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою встановленого зразка про призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», надавши всі необхідні документи.

Рішенням Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 1 від 11.04.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком № 2, у зв'язку з недостатністю пільгового стажу, оскільки наявність пільгового стажу повинно бути підтверджено уточнюючою довідкою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими й тяжкими умовами праці, а відмова відповідача у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 обумовлена лише не поданням уточнюючої довідки, обов'язковість якої невстановлена у разі відповідного запису у трудовій книжці. Суд першої інстанції звернув увагу, що документом, з якого можливо встановити стаж, необхідний для призначення пільгової пенсії є трудова книжка, у разі, якщо з неї неможливо встановити необхідний стаж необхідно використовувати дані довідок.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із п.2 Прикінцевих положень закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено умови призначення пенсій за віком, зокрема необхідний вік для чоловіків - 60 років.

Відповідно до абз.1 п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з абз.4 п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач станом на 07.04.2017 року має загальний стаж роботи 38 років 04 місяці 09 днів, з яких 19 років 02 місяці 25 днів на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі відповідає і пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, яким основним документом, що підтверджує стаж роботи визнано трудову книжку.

Оскільки виключно законами визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, з огляду пріоритетності законів над підзаконним актами, нормативно-правовий акт, яким є Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, не може перешкоджати або встановлювати додаткові умови для визначення права на пенсію.

Крім того, вказаним Порядком передбачено право осіб надавати відповідні уточнюючі довідки, а не обов'язок, невиконання якого могло б потягнути відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, наявність у позивача стажу роботи за Списком № 2 в першу чергу мають підтверджуватись записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів відповідними довідками з місця роботи.

З наданої позивачем копії трудової книжки вбачається, що в період з 21.03.1984 року по 18.05.1988 року та записів 18-25 в період з 29.01.1996 року по 23.02.2011 року працював у у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», де була проведена у відповідності до законодавства атестація робочих місць, що підтверджується наказом № 466 від 14.11.1994 року, № 305 від 18.08.2000 року, № 248 від 26.06.2006 року.

Посада слюсар-ремонтник відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, відноситься до виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пільговий стаж позивача за Списком № 2 складає 19 років 02 місяці 25 днів, що підтверджується копією трудової книжки, тобто такий стаж є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» .

Згідно із ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, дії якого оскаржують ся, не надано суду доказів, які б підтверджували, що у спірні періоди позивач працював з неповним робочим днем або за іншою професією, ніж та, що передбачена Списком № 2.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі в обґрунтування відмови у призначені пенсії, про те, що трудова книжка позивача не містить відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах та необхідність підтвердження таких даних уточнюючою довідкою, спростовуються матеріалами справи та суперечать вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправною.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання призначити та виплатити йому пенсію за віком відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.04.2017 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, зважаючи на наступне.

Положеннями ст.87 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а до останніх належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З цього приводу, судова колегія відзначає, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам - наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу.

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 2305 грн. позивач надавав суду першої інстанції акт про прийняття грошових коштів від 03.05.2017 року (а.с.25), договір про надання юридичних послуг №133 від 26.04.2017р. (а.с.24) та копії квитанцій (а.с.27), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.26).

Однак, документу, який би свідчив про оплату гонорару оформленого у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) не надано.

Отже, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявлених позивачем судових витрат в сумі 2305 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції слід змінити. Абзац четвертий резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 640 грн. В частині стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2305 грн. відмовити.».

Відповідно до п.1.ч.1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни судового рішення є правильне по суті вирішення справи, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст.195, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ст.ст. 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року у справі № 336/2481/17(2-а/336/261/2017) - змінити.

Абзац четвертий постанови змінити і викласти в наступній редакції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 640 грн. В частині стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2305 грн. відмовити.

В решті постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року у справі № 336/2481/17(2-а/336/261/2017) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів .

Повний текст судового рішення виготовлений 14.12.2017 року.

Головуючий суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак