Справа № 208/7592/16-а(2-а/208/292/16)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокусправа № 208/7592/16-а(2-а/208/292/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 липня 2017 року у справі №208/7592/16-а(2-а/208/292/16) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобовязати Міністерство соціальної політики України виконати відносно нього Закон України від 25.12.2015 року № 928 та ст. 46 Конституції України, відшкодувати різницю між розміром нарахованої пенсії і мінімальним прожитковим мінімумом в сумі 181 грн., відшкодувати моральні збитки в розмірі різниці між нарахованим і фактичним прожитковим мінімумом в сумі 1360 грн. ОСОБА_1 також просив зобовязати Міністерство соціальної політики України відшкодувати кошти на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 10 грн. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що він з 26.02.2014 року отримує державну пенсію в розмірі 949 грн., який не відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого з 01 травня 2016 року Законом України № 928 у розмірі 1130 грн. За твердженням позивача, заборгованість з виплати пенсії за жовтень 2016 року складає 181 грн., яку він визначив як різницю між розміром пенсії, що він отримує (з46 грн.) та розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, гарантованого статтею 46 Конституції України (1130 грн.).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 квітня 2017 року до участі у справі в якості відповідачів залучені Управління соціального захисту населення Адміністрації Заводського району Камянської міської ради та Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Суд зобовязав Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної пенсії позивачу за жовтень 2016 року з урахуванням положень статті 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобовязав виплатити недоплачені суми пенсійних виплат. У задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд відмовив.

Позивач та Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області оскаржити постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення по суті позовної заяви, яким зобовязати Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України виконати відносно нього Закон України від 25.12.2015 року № 928 та ст. 46 Конституції України, відшкодувати різницю між розміром нарахованої пенсії і мінімальним прожитковим мінімумом, гарантованим йому Державою Україна, як непрацездатній особі, в сумі 181 грн. за жовтень 2016 року. Зобовязати Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України відшкодувати моральні збитки в розмірі різниці між нарахованим і фактичним прожитковим мінімумом, в сумі 1179 грн. Зобовязати Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України відшкодувати кошти на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 14 грн. та подання апеляційної скарги в сумі 12 грн.

Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову, відмовивши в частині задоволених позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо порушення прав позивача у спірних правовідносинах. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що розмір пенсії позивача відповідає вимогам законодавства України та розрахований на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказами чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що наявні в матеріалах справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Камянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список №1). Згідно наданої позивачем довідки, виданої Камянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області розмір призначеної та отриманої позивачем пенсії у жовтні 2016 року складає 949грн.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача у звязку із виплатою йому пенсії у розмірі, нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 17 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з положеннями статей 1, 2 Закону України Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Частиною 2 статті 7 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивач стверджує, що пенсія є єдиним джерелом її існування, виплата якої у розмірі меншому, ніж прожитковий мінімум, порушує статтю 46 Конституції України. Відповідач цю обставину не заперечує, вказавши в апеляційній скарзі, що позивач не працює з 17.07.2014 року.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача, гарантованих статтею 46 Конституції України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставною для скасування оскарженої постанови.

Позивач в апеляційній скарзі вимагає прийняти нове рішення про зобовязання виплатити йому різницю між розміром нарахованої пенсії і мінімальним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі 181грн. Колегія суддів зазначає, що дані вимоги розглянуті судом першої інстанції по суті і задоволені шляхом зобовязання Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області провести позивачу відповідні виплати за жовтень 2016 року.

Здійснюючи перевірку правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів керується приписами статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до яких моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовна заява ОСОБА_2 не містить жодного обґрунтування вимоги наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, як і самої обставин заподіяння такої шкоди, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї вимоги є законним та обґрунтованим.

Щодо вимоги позивача про відшкодування судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Понесені позивачем витрати на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 14 грн. та подання апеляційної скарги в сумі 12 грн. до складу судових витрат Кодексом адміністративного судочинства України не віднесені, тому відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 липня 2017 року у справі №208/7592/16-а(2-а/208/292/16) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук