Справа № 521/16953/17
Суддя: Целух А. П.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/425/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е МУ К Р А Ї Н И

«14» грудня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора третьої роти другого батальйону Національної поліції України ОСОБА_2, Управління патрульної поліції м. Одеси про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора третьої роти другого батальйону Національної поліції України ОСОБА_2 ,Управління патрульної поліції м. Одеси про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що винесена інспектором поліції постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності передбачену ч.1ст. 122 КУпАП є необґрунтованою, безпідставною та не підтвердженою належними доказами, тобто підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Позивач в судовому засіданні, надав заяву в якій свій позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач інспектора третьої роти другого батальйону Національної поліції України ОСОБА_2 судове засідання не з'явився,повыдомлявся належним чином.

Представник выдповыдання Управління патрульної поліції м. Одеси в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позов спросив суд, відмовити позивачу у задоволені позову та слухати справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2017 року здійснюючи патрулювання інспектором третьої роти другого батальйону Національної поліції України, лейтенантом поліції ОСОБА_2 виявив, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Subaru Outback г.н.НОМЕР_1 порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В їзд заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 cт. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії АР №633679 від 30.09.2017 року про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення вимої ч. 1ст.122 КУпАП

Так, відповідно до ч.І ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на перегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, позивач не погоджується з діями відповідача, вважає, що останній безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, враховуючи той факт, що він не порушував вимоги.ПДРУкраїни, відповідачем не надано належних та допустимих оказів , які б підтверджували факт правопорушення, а тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Частиною другоюст. 19 Конституції Українивизначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно дост. 62 Конституції Українивина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з вимогамист. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2ст. 71КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями283і284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з матеріалів справи , факт правопорушення позивачем вимоги дорожнього знаку 3.21 «В їзд заборонено» відсутній.

Відео зйомка під час руху автомобілів не здійснювалась, свідків події інспектор не вказав та не клопотав залучити таких осіб до допиту у судовому засіданні.

Судом встановлено, що докази, які б відповідали вимогамст. 251 КУпАПта обєктивно фіксували обставини вчинення правопорушення позивачем, - відсутні.

У свою чергу, зміст оскаржуваної постанови не містить посилання на докази, що відповідають вимогамст. 251 КУпАПта зафіксування обставин вчинення правопорушення.

Згідно зістаттею 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При винесенні оскаржуваної постанови належним чином, відповідно до вимогст.280 КУпАП, не перевірено усіх істотних обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова не відповідає вимогамст.283 КУпАП, викладені в ній дані не підтверджені доказами. Будь-які інші докази про наявність вини позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1ст. 122 КУпАП, відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися принципів адміністративних правовідносин, які, зокрема, закріплені у ч.3ст.2 КАС України. За таких обставин, субєкт владних повноважень зобовязаний у своїй діяльності приймати рішення:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені принципи випливають із положеньст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є вчинення нею правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КУпАП, а саме порушення вимоги дорожнього знаку 3.21 «В їзд заборонено» та п. 8.4 Правил дорожнього руху.

Натомість, всупереч вимогам ч.2ст.71 КАС, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ПДР, що послужило підставою притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП.

Таким чином, позов підлягає до задоволення з підстав недоведеності суб'єктом владних повноважень факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КУпАП.

Щодо вимог про надання відповіді у порядку та у терміни, передбачені ст.20 Закону України „Про звернення громадян,про притягнути до адміністративної відповідальності відповідних осіб які встановили дорожні знаки з порушеннями ДСТУ 4100-2002, про забезпечити прозорий та безпечний рух на ділянці вул. Канатної на перехресті з вул.. Нахімова. ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, «Регулювання дорожнього руху» , дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи у тому числі на інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Наказом Мінрегіонрозвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.02.2012 № 54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.03.2012 року за №365/20678 затверджено «Технічні правила ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів», згідно пункту 1.3 яких дорожні знаки - вироби, малюнки і написи, що призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на вулицях та дорогах.

Розміри, форма та розміщення дорожніх знаків повинні відповідати положенням постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» та ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

Пунктом 8.2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні б; видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розмішеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2002 дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.).

Пунктом 10.7.17 ДСТУ 4100-2002 передбачено, що знаки 5.16 «Напрямки руху по смугах», 5.18 «Напрямок руху по смузі» повинні застосовуватись для зазначення кількості смуг і дозволених напрямків руху кожною з них на перехресті, де потрібно забезпечити використання смуг відповідно до інтенсивності руху транспортних засобів за різними напрямками. Зображені стрілками на знаках 5.16, 5.18 напрямки руху повинні чітко відображати дозволені напрямки руху по смугам відповідно до конкретної схеми організації дорожнього руху. Знаки повинні установлюватись над проїзною частиною дороги так, щоб водії мали змогу своєчасно здійснити необхідні перестроювання.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Таким чином, наведені норми свідчать, що існують певні вимоги для розміщення дорожніх знаків.

Відповідно до Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою КМУ від 28.10.2015 № 877 Національна поліція є органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Підрозділи патрульної поліції мають права передбачені Законами України «Про поліцію», «Про дорожній рух», «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Так, повноваженнями щодо притягнення особи які встановили дорожні знаки з порушеннями ДСТУ 4100-2002до адміністративної відповідальності та забезпечення прозорого та безпечного рух на ділянці вул. Канатної на перехресті з вул.. Нахімова. ОСОБА_3, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому встановлення порушеня відповідачем відносно позивача, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12 березня 2015 року у справі №К/9991/28251/11.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, підстави для задоволення вище зазначених вимог відсутні.

Керуючись: ст. ст.11,14,69,70,71,158-163,167,171-2,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора третьої роти другого батальйону Національної поліції України ОСОБА_2, Управління патрульної поліції м. Одеси про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення- задовольнити частково.

Постанову серії АР №633679 від 30.09.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 255 (двісті п'ятьдесят пять ) гривень визнати незаконною та скасувати.

Провадження по адміністративній справі - закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У задоволені інших вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня її проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

14.12.17