Справа № П/811/1139/17
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Справа № П/811/1139/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Територіального медичного об'єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" до Управління Держпраці у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову від 30.05.2017 р. № 11-01-078/0484-281 про накладення штрафу в розмірі 32 000,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення було прийняте відповідачем за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства. На думку позивача, у відповідача відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 265 Кодексу законів про працю України, а тому позивач вважає постанову про накладення штрафу в сумі 32 000,00 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив те, що при винесенні спірної постанови посадовими особами Управління дотримано Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Згідно виявлених в ході позапланової перевірки порушень норм трудового законодавства та безпосередньо факту того, що ці порушення мали місце, начальником Управління прийнято правомірне рішення щодо застосування фінансової санкції у вигляді штрафу стосовно позивача у розмірі 32 000 грн. (а.с.44-48).

Підтримуючи вищевказані заперечення ОСОБА_1 також подав суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що спірна постанова від 30.05.2017 р. № 11-01-078/0484-281 про накладення штрафної санкції за порушення позивачем вимог ст. 106 КЗпП України, винесена Управлінням правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.84-87).

Дослідивши наявні в справі документи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 (далі також - Положення), Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує, окрім іншого, реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Так, одним із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю (пункт 3 Положення).

Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства (підпункт 1 пункту 4 Положення).

Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, крім іншого, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (підпункт 7 пункту 6 Положення).

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункту 6 Положення).

Так, процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) (чинною на час проведення перевірки), Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386 встановлює Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (далі також - Порядок).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (пункт 3 Порядку).

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю і загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства (пункт 7 Порядку).

Таким чином, відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо проведення перевірок за дотриманням законодавства про працю та видання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення порушень законодавства про працю.

Територіальне медичне об'єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" засновано згідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 21.12.2012 р. № 422, зареєстроване як юридична особа та діє відповідно до Статуту ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області".

Встановлено, що в період з 15.05.2017р. по 19.05.2017р. заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Кіровоградській області ОСОБА_2 проведена позапланова перевірка з питань дотримання позивачем законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт № 11-01-078/0484 від 19.05.2017 р. (а.с.7-14).

Так, в ході перевірки встановлено порушення позивачем, в т.ч. ст. 106 КЗпП України щодо оплати роботи в надурочний час (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 30.05.2017 р. № 11-01-078/0484-281, згідно до якої вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 32 000,00 грн., слугували порушення ним вимог ст.106 КЗпП України відносно одного працівника (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно ч. 3 ст. 106 КЗпП України у разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Перевіркою встановлено, що в порушення ст. 106 КЗпП України гр. ОСОБА_1 не оплачувалась робота у надурочний час у подвійному розмірі.

Наприклад, наказом від 28.02.2017 року № 59/л, передбачено надання ОСОБА_1 замісництва та визначено провести оплату за фактично відпрацьований час у лютому 2017 року у кількості 8. год.. При заміні тимчасово відсутнього працівника може бути покладено обов'язок цього працівника на іншого через видавання наказу або розподіл його обов'язків між кількома працівниками з відповідною доплатою кожному з них пропорційно обсягу виконуваної роботи. При цьому, всі години, відпрацьовані працівниками понад установлену за обліковий період норму тривалості робочого часу, мають бути оплачені як надурочні згідно з вимогами ст. 106 КЗпП України (роз'яснення Міністерства соціальної політики України, надруковано в газеті "Праця і зарплата" №42 (862), від 13.11.2013).

Відповідно до облікової картки за лютий 2017 р. відпрацьований ОСОБА_1 час у кількості 8 год. не оплачений у подвійному розмірі годинної ставки, що є порушенням вимог ст. 106 КЗпП України щодо оплати праці в надурочний час (а.с.13).

У поданих до суду запереченнях (а.с.44-48) представник відповідача також посилався на те, що відповідно до роз'яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 №30/39 "Про порядок оплати тимчасового замісництва" із внесеними змінами від 11.12.1986 (зазначені нормативні акти законодавства СРСР діють на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. № 1545-XII (1545-12) "Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР") тимчасове замісництво - це виконання певних службових обов'язків за більш відповідальною посадою працівником, що працює на тому ж підприємстві, в установі, організації на підставі тимчасової відсутності працівника у зв'язку з виробничою необхідністю та працівник, який заміщає тимчасово відсутнього працівника, на період замісництва в обов'язковому порядку звільняється від виконання обов'язків, покладених трудовим договором за основним місцем роботи. Тимчасове замісництво допускається лише за згодою працівника (згідно вимог ст. 33 КЗпП України).

Судом встановлено, що згідно наказу від 28.02.2017 року № 59/л "Про надання замісництва", для забезпечення цілодобового посту по наданню екстреної медичної допомоги населенню міста, водію автотранспортного засобу (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги) ОСОБА_1 надано замісництво у лютому 2017 року 8 год. (а.с.40-42).

Відповідно до розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТМО"Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" тривалість робочого часу встановлюється 12-ти годиною зміною для водіїв виїзної служби.

Згідно із ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

Відповідно до статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Так, згідно табелю обліку робочого часу за лютий 2017р. (а.с.38-39), ОСОБА_1 відпрацював 160 годин, тобто в межах визначених КЗпП України. Відтак, ОСОБА_1 в зазначений період не працював понаднормово, а тому позивач йому правомірно не нараховував заробітну плату у подвійному розмірі годинної ставки.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача щодо застосування роз'яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 №30/39 "Про порядок оплати тимчасового замісництва" із внесеними змінами від 11.12.1986 (зазначені нормативні акти законодавства СРСР діють на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.91 № 1545-XII (1545-12) "Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР"), оскільки регулює тимчасове замісництво при виконанні службових обов'язків за більш відповідальною посадою працівником, а у даному випадку була рівнозначна посада.

Оцінюючи оскаржуване рішення відповідача, суд виходить із критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 статті 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження.

Таким чином, спірна постанова від 30.05.2017 р. № 11-01-078/0484-281 про накладення штрафу в сумі 32 000 грн. підлягає скасуванню, оскільки не підтвердився факт порушень ст. 106 КЗпП України.

Відповідно до 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, позивачу необхідно присудити судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.20).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області від 30.05.2017 року № 11-01-078/0484-281 про накладення штрафу в сумі 32 000 грн..

Присудити з Державного бюджету України на користь Територіального медичного об'єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" () судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Кіровоградській області ().

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3