Справа № 333/1897/17
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/1897/17
Провадження № 2-а/333/113/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, який в наступному уточнив, та просив суд визнати неправомірними дії Шевченківського обєднаного УПФУ м. Запоріжжя щодо розрахунку та виплати йому пенсії та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому пенсію починаючи з 24.09.2016 року з урахуванням надбавки за роботу після досягнення пенсійного віку в розмірі 40% основної пенсії, також просив стягнути на користь позивача всі здійснені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Як обґрунтування посилався на те, що він звертався до відповідача з заявою про визначення права на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, але листом відповідач повідомляв, що він не має права на надбавку до пенсії.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи, викладені в позові та просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою щодо перерахунку пенсії за віком з урахуванням надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку. Право на надбавку надається пенсіонерам, які виявили бажання замість пенсії під час роботи отримувати надбавку до пенсії після залишення роботи, в тому числі пенсіонерам, в яких отримувана заробітна плата складає 300 або більше карбованців в місяць. При визначенні права на надбавку враховується робота, починаючи з 01.01.1980 року, але не раніше дня подачі пенсіонером заяви про роботу на умовах, які дають право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, та припинення виплати пенсії на цій підставі. Якщо бажання працювати на умовах, які дають право на надбавку, зумовлено при призначенні пенсії, заява про це надається разом з заявою про призначення пенсії.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному УПФУ м. Запоріжжя, отримує пенсію за віком. Вперше йому було призначено пенсію 26.10.1986 року по старості на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 9 Закону СРСР «Про державні пенсії». З 01.01.1992 року позивачу призначено та розраховано трудову пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У звязку з прийняттям Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії позивача було перераховано. Позивач після призначення пенсії в 1986 році продовжував працювати до 2002 року, що підтверджується записами в трудових книжках (а.с. 8-16). Загальний трудовий стаж позивача складає 49 років, 1 місяць і 6 днів, з них: за Списком 1 10 років, 4 місяці і 19 днів; за Списком 2 12 років, 7 місяців та 26 днів; військова служба 3 роки, 3 місяці та 7 днів; страховий стаж 1 рік, 9 місяців та 1 день. Відповідно до останнього Розпорядження відповідача № 123180 від 09.02.2017 року позивачу призначено пенсію щомісячно у сумі 2 832 грн. 19 коп. (а.с. 17).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Звертаючись до відповідача неодноразово з заявою щодо визначення йому права на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, позивач отримував листи, якими його було повідомлено про те, що він не має права на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку.

Законом Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про державні пенсії» ст. 8 передбачено, що право на пенсію по старості мають робітники і службовці: чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ст. 4 Закону СРСР «Про державні пенсії» громадяни, які мають право на державну пенсію, можуть звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після виникнення права на пенсію, без обмеження будь-яким строком.

Пунктом «в» ч. 1 ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачалося, що до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки, зокрема, пенсіонерам, які набули відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, в розмірі 10 процентів основної пенсії за кожний повний рік роботи після призначення пенсії, але не більше 40 процентів.

Суд зауважує, що положення наведеної норми з 01.01.2004 року втратили свою чинність, оскільки з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, позивач з 01.01.2004 року не має права на отримання надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку в розмірі 10% основної пенсії за кожний рік роботи після призначення пенсії, але не більш 40%. Крім того, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримання такої надбавки взагалі не передбачено.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 набув право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону СРСР «Про державні пенсії» ще в 1986 році, але продовжував працювати до 2002 року. До 2004 року не звертався з заявою про нарахування надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку.

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок нарахування надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням та Секретаріату ВЦСПС від 05.12.1979 року № 493/26-1 передбачено, що право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку надається пенсіонерам, які виявили бажання замість пенсії під час роботи отримувати надбавку до пенсії після залишення роботи, в тому числі і пенсіонерам, у яких отримується заробітна плата становить 300 або більше рублів на місяць.

При визначенні права на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку враховується робота, зазначена в пункті 1 цієї Інструкції, в тому числі і на умовах неповного робочого часу. Зараховується робота, починаючи з 1 січня 1980 року, але не раніше дня подання пенсіонером заяви про роботу на умовах, що дають право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку (пункт 11) і припинення виплати пенсії за цим пунктом (п. 3 вищевказаної інструкції).

В п. 11 вищевказаної інструкції передбачено, що заява про роботу на умовах, що дають право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, подається пенсіонером адміністрації підприємства, установи, організації за місцем роботи. Адміністрація пересилає заяву разом з повідомленням до доручення на виплату пенсії в орган соціального забезпечення за місцем знаходження пенсійної справи.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази подачі позивачем заяви про роботу на умовах, що дають право на надбавку до пенсії, відповідно до вимог Інструкції, а також відсутні докази, що такий відмовився від отримання пенсії, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, оскільки позивач права на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку у встановленому порядку не набув.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відмовляючи в позові, суд вважає, що позивачем не пропущено встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач про порушення свого права на надбавку на пенсію дізнався з Розпорядження відповідача № 123180 від 09.02.2017 року відповідно до якого позивачу призначено пенсію щомісячно у сумі 2 832 грн. 19 коп. без надбавок до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, до суду з адміністративним позовом звернувся 04 квітня 2017 року, тобто у межах встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України строку звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 4, 8 Закону СРСР «Про державні пенсії», Інструкцією про порядок нарахування надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням та Секретаріату ВЦСПС від 05.12.1979 року № 493/26-1, ст. ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя В.Б. Кулик