Справа № 214/6467/17
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/6467/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 10.11.2017 року та просив суд скасувати постанову серії БР № 196324 від 02.11.2017 року, винесену інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн.; закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 02.11.2017 року інспектор ПП ОСОБА_2 виніс відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за начебто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у звязку з порушенням п.16.13 ПДР України в момент проїзду перехрестя з виконанням маневру повороту ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку прямо. Заперечуючи проти цього, він зазначив, що 02.11.2017 року об 11.25 год. він дійсно керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Фабричній в м. Кривому Розі. Перехрестя вул. Заводська з вул. Коломийцівська в м. Кривому Розі він проїхав у відповідності до вимог п.п.12.1, 13.3 ПДР України, адже перед виконанням маневру повороту ліворуч оцінив дорожню обстановку, зупинився на нерегульованому перехресті та уступив дорогу автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку прямо, зі швидкістю приблизно 70 км/год., після чого розпочав виконання маневру повороту транспортного засобу ліворуч, зберігаючи безпечний інтервал, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху іншим учасникам. Його доводи щодо недопущення з його боку будь-яких порушень ПДР України інспектор ПП проігнорував, а доказів в підтвердження обставин вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення не надав.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги.

Відповідач інспектор УПП в м. Кривому Розі ДПП ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав письмові заперечення проти позову (а.с.17-21), в яких просив справу розглянути за його відсутності. Вважаючи його дії правомірними, а винесену постанову обґрунтованою та законною, просив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити з огляду на безпідставність. Зазначив, що 02.11.2017 року приблизно об 11.25 год. під час здійснення патрулювання на перехресті вул. Заводська вул. Коломойцівська в м. Кривому Розі ним був помічений автомобіль НОМЕР_1, водій якого, повертаючи ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку прямо, чим порушив вимоги п.16.13 ПДР України. У звязку з цим, з дотримання вимог закону він зупинив водія, яким виявився ОСОБА_1, відрекомендувався йому відповідно до вимог п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки та попросив предявити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Виконавши вимоги ст.278 КУпАП та розяснивши водієві його процесуальні права, він перейшов до розгляду справи по суті. Під час розгляду справи в підтвердження факту допущення порушення, яке ОСОБА_1 категорично заперечував, інспектор надав для огляду відеозапис на відеокамері, де, на його переконання, було чітко видно здійснення повороту ліворуч на перехресті водієм автомобіля НОМЕР_2, з порушенням вимог п.16.13 ПДР України. Жодних порушень чи обмежень процесуальних прав ОСОБА_1 він не допускав, а від написання пояснень на окремому аркуші водій сам відмовився. Після зясування обставин справи та оцінки наявних доказів, він прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП та виніс постанову. Доводи позивача щодо виконання ним вимог п.16.13 ПДР України просив оцінити критично, оскільки за даних умов він не надав дорогу транспортному засобу автомобілю патрульної поліції, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо. Доказів тому, що позивач не вчиняв порушення, останній суду не надав. Предявленням ним позову, на переконання відповідача, ОСОБА_1 має намір ухилитись від адміністративної відповідальності за вчинене ним порушення.

Представник відповідача Управління ПП в м. Кривому Розі ДПП в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову із викладенням позиції, аналогічної позиції відповідача інспектора ПП ОСОБА_2 (а.с.10-14).

За даних обставин, з урахуванням позиції сторін по справі, суд вважає за можливе в порядку ч.4 ст.122 КАС України справу розглянути в письмовому провадженні за наявним обсягом доказів.

Суд, врахувавши позицію позивача, доводи та заперечення відповідачів, дослідивши письмові докази, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Із конститутивних ознак норм ч.1 ст.263 КАС в поєднанні з адміністративними правовими нормами ст.ст.6, 105, 162 КАС України випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів субєктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Зокрема, у ч.1 ст.6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судовим розглядом встановлено, що 02.11.2017 року інспектором ПП ОСОБА_2 винесено постанову серії БР № 196324 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у звязку з порушенням п.16.13 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. в дохід держави (а.с.2).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 02.11.2017 року об 11.25 год. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на перехресті вулиць Заводська та Коломойцівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку прямо, чим порушив вимоги п.16.13 ПДР України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть.

Відповідно до п.16.13 ПДР України, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Як визначено ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Вважаючи правомірною постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, інспектор ПП ОСОБА_2 посилався на дійсність порушення ОСОБА_1 вимог правил проїзду перехресть.

Однак, оглядом відеозапису на диску DVD-R, наданого відповідачем в рахунок доведення правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, встановлено, що автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, зупинено інспектором ПП ОСОБА_2 після проїзду перехрестя без фіксації жодних порушень п.16.12 ПДР України, які б свідчили про ненадання дороги транспортним засобам, які рухались в зустрічному напрямку. Безпосередньо факт проїзду перехрестя водієм ОСОБА_1 на відеозаписі відсутній. Разом з тим, ознайомившись з відеозаписом, наданим інспектором Заєць С.В., Кулешин Ю.В. вказав, що він дійсно здійснив маневр повороту ліворуч на перехресті, попередньо надавши право першочергового проїзду їх автомобілю, який рухався прямо в зустрічному напрямку. Інший автомобіль рухався на достатньо значній відстані, у звязку з чим виконання ним маневру повороту на перехресті не створювало перешкод для інших учасників руху та аварійної обстановки.

Суд приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки вони є доречними та вагомими, в той час як наданий інспектором відеозапис їх не спростував та не довів дійсність обставин порушення ОСОБА_1 вимог п.16.13 ПДР України.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в порядку ч.2 ст.71 КАС України в спростування вказаних обставин та наведених позивачем доводів в підтвердження його невинуватості і доведення правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано. Свідки, відеозапис з фіксацією самого порушення, що в сукупності підтвердили б дійсність таких порушень, також відсутні.

Посилання відповідачів на те, що позивачем не надано доказів відсутності факту порушення ПДР України, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність дій, рішень субєктів владних повноважень, яким є відповідач, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За даних обставин мотивація та докази, наведені у запереченнях відповідачів, спростовують обґрунтовану позицію позивача, з якою погоджується суд, зазначивши вказані вище мотиви стосовно цього.

Відповідно до ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про, зокрема, визнання протиправними дій, рішень субєкта владних повноважень, скасування його рішення.

Враховуючи сукупність встановлених судом обставин та доведеність відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а відтак і допущення порушення п.16.13 ПДР України, суд приходить до висновку про безпідставність винесеної відповідачем постанови серії БР № 196324 від 02.11.2017 року. У звязку з наведеним суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення в частині скасування оскаржуваної ним постанови.

Стосовно позовних вимог про закриття провадження по справі, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ч.3 ст.2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, а тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Оскільки питання закриття провадження по справам про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 України, віднесено до виключної компетенції органів Національної поліції, від імені яких діють інспектори як субєкти владних повноважень, повноваження яких суд не вправі делегувати, тому приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.94 КАС України, Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір» у звязку із задоволенням адміністративного позову», щодо звільнення від сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд вважає за необхідне судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4-15, 17, 18, 70-72, 77, 79-80, 86, 94, 122, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 КАС України, Рішенням КСУ № 3-рп/2015 від 08.04.2015 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії БР № 196324 від 02.11.2017 року, винесену інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту отримання її копії через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.186 КАС України.

Суддя О.І. Євтушенко