Справа № 826/8698/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8698/17 Прізвище судді першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Управління) про:

- визнання протиправними дій щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 3 513,07 грн.;

- зобов'язання Управління звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до Управління Державної казначейської служби України у Солом'янському районі м. Києва про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 3 513,07 грн., сплаченого згідно квитанції від 16.02.2017 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачем придбавалося житло вперше, останній має право на повернення сплаченого на обов'язкове державне пенсійне страхування збору.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило постановлення помилкового рішення. Наголошує на неврахуванні судом відсутності в Управління доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що унеможливлює перевірку останнім інформації щодо попереднього придбання Позивачем житла. Крім того, зазначає, що відомості з такого реєстру не можуть бути беззаперечним доказом придбання особою житла вперше. Поряд з цим, підкреслює на безпідставності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління на користь ОСОБА_1 судових витрат, оскільки відповідних виплат бюджетом Відповідача на 2017 рік не передбачено.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (Продавці) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено 15.02.2017 року договір купівлі-продажу 15/100 приміщення у квартирі спільного заселення - кімнати №2, що складає 15/100 приміщення у квартирі спільного заселення №8, яка знаходиться на 5-ому поверсі будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №163 (а.с. 6-9).

При реєстрації даного договору Позивачем згідно квитанції від 16.02.2017 року №0.0.707821354.1 (а.с. 12) було сплачено 3 513,07 грн. збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції з придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна на рахунок Управління.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.03.2017 року про повернення надмірно сплаченого збору Управління листом від 17.03.2017 року №17780/09 (а.с. 13) повідомило про відсутність підстав для повернення коштів, оскільки не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається особою вперше. Крім того, Управління зазначило, що право на придбання нерухомого майна без сплати відповідного збору може бути визнано у судовому порядку.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів п. 9 ст. 1, ст. 3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», ряду норм затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Позивачем було подано належні докази придбання житла вперше.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно п. 15-1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (далі - Порядок №1740) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки для фізичних осіб - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Наведена позиція відповідає практиці Вищого адміністративного суду України, викладеної, зокрема, в ухвалах від 25.06.2015 року у справі № К/800/17652/15, від 20.08.2015 року у справі № К/800/41597/14, від 15.12.2015 року у справі № К/800/612/14.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як було встановлено раніше, факт придбання Позивачем житла підтверджується договором купівлі-продажу 15/100 приміщення у квартирі спільного заселення від 15.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 163, а сплата збору - квитанцією від 16.02.2017 року №0.0.707821354.1.

Разом з тим, зазначаючи про відсутність в Управління обов'язку здійснювати перевірку факту придбання громадянином житла вперше, Апелянтом не враховано, що згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки Відповідач, відмовляючи Позивачу у поверненні спірного пенсійного збору діяв як суб'єкт владних повноважень, саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень. Проте, такі докази не містяться у матеріалах справи та не встановлені судом першої інстанції.

При цьому посилання Апелянта на те, відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення Позивача особою, яка придбала майно вперше, є необґрунтованими з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно якого Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Зі змісту наданої інформаційної довідки від 14.06.2017 року №89573908 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта знайдено один запис щодо нерухомого майна - кімнати №2, що складає 15/100 квартири спільного заселення №8 по вул. Йорданській, 14-А у м. Києві, зареєстрованої за Позивачем 15.02.2017 року на підставі договору купівлі-продажу №163 від 15.02.2017 року (а.с. 10-11).

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо підтвердження Позивачем факту придбання житла - кімнати у квартирі за договором від 15.02.2017 року, вперше.

Відповідно до п. 5 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі - Порядок №787) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 10 Порядку №787 заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.

У разі відсутності такого нормативно-правового акта платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів.

Згідно п. 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року №21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

З урахуванням наведеного, зважаючи на встановлене у ході судового розгляду справи право Позивача на повернення надмірно сплаченої суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно квитанції від 16.02.2017 року №0.0.707821354.1, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 з урахуванням вимог Порядку №787 є покладення на Управління обов'язку звернутися із поданням до територіального органу Державної казначейської служби України для повернення Позивачу помилково сплачених 3 513,07 грн. на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібній ситуації викладений у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Доводи Відповідача щодо безпідставного стягнення з останнього судом першої інстанції судових витрат є необґрунтованим, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, на переконання судової колегії, обмежене фінансування суб'єкта владних повноважень не може бути підставою для покладення обов'язку зі відшкодування судових витрат б безпосередньо на Державний бюджет України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено « 21» грудня 2017 року.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко