Справа № 820/6092/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 р. № 820/6092/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р.; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ про арешт коштів боржника від 18.10.2017р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП 5493725; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ про арешт майна боржника від 18.10.2017р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП 5493725; зобовязати головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ внести записи до Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру обтяжень рухомого майна про скасування арешту на майно ТОВ «Гадячсир»; зобовязати головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ направити до реєстраційних органів, а також, до банківських установ рішення про скасування раніше накладених арештів на майно та кошти ТОВ «Гадячсир».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні постанови винесені з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Вказана позовна заява надійшла до суду 11.12.2017 року та ухвалою від 12.12.2017 р. в порядку, передбаченому ст. 107 КАС України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, було відкрито провадження та призначене попереднє судове засідання.

Разом з тим, 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, відповідно до Закону України 2147-VIII 03.10.2017.

Пунктом 10 Перехідних положень КАС України в редакції Закону України 2147-VIII 03.10.2017 р. визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно положень ст. 179 КАС України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (ч.1 ст. 179 КАС України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 173 КАС України, підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.

Завданням підготовчого провадження є:1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) зясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи;6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 180 КАС України, у підготовчому засіданні суд, зокрема, зясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання.

Слід зазначити, що ухвалою від 12.12.2017 р. в порядку підготовчого провадження, що було передбачено ст. 110 КАС України ( в редакції, чинній на момент подання позову та відкриття провадження по справі) також було витребувано у відповідача, належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 54937258.

Вказані документи у встановлений судом строк відповідачем надані не були.

Відповідно до ч.5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, у даному випадку, наявні підстави для закриття підготовчого провадження та можливості судового розгляду вказаної справи по суті.

У судове засідання представники сторін не прибули, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Суд, відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України, вважає можливим розглянути вказану справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. ч.4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року у справі № 917/1400/16 було задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк", пред'явлений до ТОВ "Гадячсир" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06.1-20/124 від 02.04.2013р. в розмірі 15917447 доларів 81 центів США та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 15 917 447 доларів 81 центів США заборгованості по кредиту.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 залишено без змін.

ТОВ "Гадячсир" було подано касаційну скаргу на вказані судові рішення, проте, станом на час подання вказаного позову до суду, ВГС України не прийнято рішення по суті вказаної касаційної скарги.

Після набрання законної сили Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року у справі № 917/1400/16 03.10.2017 року було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 15 917 447 доларів 81 центів США заборгованості по кредиту.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2017 року було відкрито виконавче провадження №54937258 з примусового виконання наказу № 917/1400/16, виданого 03.10.2017 року Господарським судом Полтавської області.

В подальшому, в рамках ВП № .10.2017 року було винесено постанову про арешт коштів боржника - ТОВ "Гадячсир" та постанову про арешт майна боржника.

Позивач вказував, що на його адресу, як кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" надійшов лист від зазначеної юридичної особи, з якого він дізнався про існування ВП № 54937258 та прийнятих постанов, не погодившись з якими, звернувся у судовому порядку за їх оскарженням.

Підставою виникнення спірних правовідносин стало незаконне, на думку позивача, відкриття відповідачем вказаного виконавчого провадження в порушення норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо територіальної підвідомчості, що потягло за собою незаконність постанов про накладення арешту на кошти та майно ТОВ "Гадячсир", що, як зазначав позивач, порушує його права як кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", оскільки метою створення кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи є отримання прибутку.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" ( надалі - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази;2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;3) виконавчих написів нотаріусів;4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що

примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби та утворення виконавчих груп визначає стаття 25 Закону України "Про виконавче провадження", за якою, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України. У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого. У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

За приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, приписами ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За змістом ч.5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 № 1404-VIII, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Вирішуючи вказаний спір суд зазначає, що боржником у виконавчому провадженні №54937258, відкритому спірною постановою від 18.10.2017 року є ТОВ «Гадячсир» місцезнаходженням якого, згідно відомостей витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47.

Крім того, ТОВ «Гадячсир» не має майна ні на території Києва, ні на території Київської області, що підтверджується Довідкою стосовно відсутності майна, що належить ТОВ «Гадячсир» в Києві та Київській області від 23.10.2017 року.

Отже, з огляду на положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідача відсутні будь-які підстави для порушення вказаного виконавчого провадження та проведення виконавчих дій відносно боржника - ТОВ «Гадячсир».

Відповідно до ст. 64-1 ГК України, підприємства, крім державних та комунальних підприємств, зобовязані встановлювати свого кінцевого бенефіціарного власника (контролера), регулярно оновлювати і зберігати інформацію про нього та надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом. Термін "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" розуміється у значенні, що вживається в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Відповідно до п.20 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обовязкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з повязаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

Таким чином, будь-які незаконні дії третіх осіб по відношенню до юридичної особи, створюють негативні наслідки, у тому числі для кінцевого бенефіціарного власника.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р. була винесена з порушенням ст.ст. 24,25 Закону України про виконавче провадження щодо територіальної підвідомчості виконавчого провадження органу державної виконавчої служби.

За таких обставин, вказана постанова підлягає скасуванню.

Крім того, також підлягають скасуванню постанови від 18.10.2017 року у ВП № 54937258 про арешт коштів боржника - ТОВ "Гадячсир" та про арешт майна боржника, оскільки останні було прийнято у незаконно відкритому виконавчому провадженні.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з метою відновлення порушених спірними постановами, які було скасовано судом, прав позивача, суд задовольняє решту позовних вимог та зобов'язує державного виконавця відповідача внести записи до Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру обтяжень рухомого майна про скасування арешту на майно ТОВ «Гадячсир» та направити до реєстраційних органів, а також, до банківських установ рішення про скасування раніше накладених арештів на майно та кошти ТОВ «Гадячсир».

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1, 61000, АДРЕСА_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( , 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 18.10.2017р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП 54937258.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника від 18.10.2017р., винесену в рамках виконавчого провадження ВП 54937258.

Зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внести записи до Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру обтяжень рухомого майна про скасування арешту на майно ТОВ «Гадячсир» ( ).

Зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направити до реєстраційних органів, а також, до банківських установ рішення про скасування раніше накладених арештів на майно та кошти ТОВ «Гадячсир» ( ).

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1, 61000, АДРЕСА_1) у розмірі 3200,00 грн. ( три тисячі двісті гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2017 року.

Суддя Заічко О.В.