Справа № 752/19197/16-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Хоменко Олена Леонідівна
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, заступника начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євдокимова Д. А., Інспектора патрульної поліції 9-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Пимльгуна А.В., про визнання незаконними дій та скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 272711 від 02.11.2016 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача;

- визнати незаконними дії та рішення Інспектора патрульної поліції 9-ї роти 1-го батальйону управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Пильгуна A.B. щодо складання та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 272711 від 02.11.2016 відносно позивача;

- визнати незаконними дії та рішення заступника начальника управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Євдокимова Д.А. щодо прийняття ним постанови про розгляд скарги по справі про адміністративне правопорушення від 11.11.2016 відносно позивача;

- скасувати постанову про розгляд скарги по справі про адміністративне правопорушення від 11.11.2016 винесену заступником начальника управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції Євдокимовим Д.А.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року позов задоволено.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, недоведено обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при прийнятті оскаржуваних постанов відповідачі діяли у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом. Скаржник вважає, що оскаржуване судове рішення не вмотивоване, окрім того, на його судку, суд першої інстанції до дослідив обставини щодо належності сплати судового збору за вимоги про визнання протиправними дій відповідачів.

У зв'язку неприбуттям учасників справи у судове засідання суду апеляційної інстанції та можливості вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.11.2016 серії АР №272711, 02.11.2016 о 15 год 40 хвилин в м. Києві водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем Hyundai 130, державний номер НОМЕР_1, рухався на смузі громадського транспорту, позначеній дорожнім знаком 5-11 та дорожньою розміткою, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Зазначеною постановою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Постановою заступника начальника Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Євдокимова Д.А. від 11.11.2016 за результатми розгляду скарги ОСОБА_3, постанову про адміністративне правопорушення серії АР №272711 від 02.11.2016 скасовано, а ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю з винесенням усного зауваження, справу закрито.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що інспектор патрульної поліції Пильгун А.В. не надав суду доказів того, що позивач під час керування транспортним засобом 02.11.2016 здійснював саме рух у смузі для маршрутних транспортних засобів, а не поворот праворуч. Також суд вказав на те, що в оскаржуваній постанові від 11.11.2016 не зазначено підстав для дійшов висновку про малозначність вчиненого позивачем правопорушення, при тому, що в описовій частині йдеться про неможливість встановлення місця, в якому ОСОБА_3 розпочав рух по смузі для маршрутних транспортних засобів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою від 02.11.2016 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення апеляційний суд звертає увагу на таке.

Так, на переконання інспектора патрульної поліції 9-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Пимльгуна А.В., позивач рухався по смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 17.1 ПДР.

Відповідно до п. 17.1 ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Поряд із цим, позивач наголошує на тому, що здійснював поворот праворуч, а тому у відповідності до п. 172 ПДР мав право використовувати смугу для маршрутних транспортних засобів.

Згідно п. 17.2 ПДР водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду та вирішення справи у суді першої інстанції) та ч. 2 ст. 77 КАС (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів того, що позивач здійснював саме рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, а не виконував поворот праворуч, матеріали справи не містять. Тому, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови від 02.11.2016 та дій відповідача щодо її винесення.

Як зазначалося, позивач скористався процедурою адміністративного оскарження вказаної постанови.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 3 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення: може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Як зазначалося, постановою заступника начальника Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Євдокимова Д.А. від 11.11.2016 за результатми розгляду скарги ОСОБА_3, постанову про адміністративне правопорушення серії АР №272711 від 02.11.2016 скасовано, а ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю з винесенням усного зауваження, справу закрито. Тобто фактично таке рішення свідчить про встановлення факту вчинення позивачем малозначного правопорушення.

Поряд із цим, як зазначалося вище, жодних доказів порушення позивачем п. 17.1 ПДР відповідачами надано не було, окрім того, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 11.11.2016 також вказано про неможливість встановити факт руху позивача по відповідній смузі.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови від 11.11.2016 та дій відповідача щодо її винесення

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що жодних доказів допущення позивачем порушення п. 17.1 ПДР відповідачами надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що вимоги та доводи апеляційної скарги не стосуються частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, колегія суддів суду апеляційної інстанції не переглядає оскаржуване судове рішення у цій частині.

Отже, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову.

Щодо доводів відповідача про невмотивованість рішення суду першої інстанції, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана постанова суду є достатньо вмотивована та обґрунтована, з її змісту можна встановити як мотиви та обставини, з яких суд виходив при її прийнятті, так і норми права, якими керувався.

Доводи про те, що судом не вирішено питання сплати судового збору за позовні вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки зазначені обставини не є підставою для скасування судового рішення у відповідності до ч. 3 ст. 317 КАС.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 23 травня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Повний текст постанови складений 20.12.2017.