Справа № 686/17615/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/17615/17

Головуючий у 1-й інстанції: Карплюк О.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

12 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Файчука А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги і зобов'язання призначити та виплатити таку допомогу,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Хмельницького міського суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги і зобов'язання призначити та виплатити таку допомогу в розмірі 192 000 грн.

Відповідно до постанови Хмельницького міського суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги посилання відповідача на положення частини 2 статті 100 Закону України "Про Національну поліції" щодо права члена сім'ї поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги у разі його смерті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог, у зв'язку з тим, що відповідно до частини 2 статті 100 Закону України "Про Національну поліції" позивач має право на отримання такої допомоги, зважаючи також на обставини, які виникли в сім'ї.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що діяв відповідно закону.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 з 2001 року по 2015 рік проходив службу в органах внутрішніх справ, а з листопада 2015 року в Національній поліції України.

ОСОБА_5 отримав захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що пізніше було встановлено медичною експертизою.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 12 травня 2017 року №159 о/с ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції на підставі ст. 77 ч. 1 п. 2 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

29 травня 2017 року ОСОБА_5 встановлено першу групу інвалідності захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 29 вересня 2001 року і по день смерті останнього.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

13 липня 2017 року позивач звернулася до ГУПН України в Хмельницькій області із заявою про призначення та виплату одноразові грошової допомоги її чоловіку у зв'язку із втратою працездатності поліцейського.

Згідно з листом № 756/121/29/05-2017 від 20 липня 2017 року позивача було повідомлено про відмову у виплаті такої допомоги, оскільки ОСОБА_5, з моменту звільнення з органів поліції, самостійно не звертався за одержанням одноразової грошової допомоги, на дату своєї смерті не одержував її та не набув на неї права.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, однак за життя він за такою допомогою не звертався. При цьому, позивач не має права на отримання такої допомоги.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога призначається та виплачується, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до частини 2 статті 97 вказаного Закону порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейським встановлюється Міністерством внутрішніх справ країни.

Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського

Згідно з пунктом 5 зазначеного Порядку для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу визначені цим пунктом документи.

За приписами підпункту «а» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога поліцейським, у разі визначення I групи інвалідності, встановлюється в розмірі 120 прожиткових мінімумів, визначених законом для працездатних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 98 Закону № 580-VIII у випадках, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті 97 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) поліцейського.

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Суд апеляційної інстанції та оцінив доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 100 Закону № 580-VIII у разі встановлення факту настання смерті поліцейського, а також особи, звільненої зі служби в поліції, внаслідок обставин, зазначених у пунктах 3-6 частини першої статті 97 цього Закону, якщо смерть настала протягом шести місяців після отримання інвалідності чи травми, внаслідок отримання яких поліцейський раніше отримував одноразову грошову допомогу згідно із зазначеними пунктами, виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання, зазначеним у цьому Законі, здійснюється з вирахуванням суми допомоги, отриманої померлим.

Таким чином, у випадку призначення раніше поліцейському одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII, після його смерті, особам, які мають право на її отримання, виплата такої допомоги здійснюється з врахуванням сум допомоги, отриманої померлим.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 набув право на отримання одноразової грошової допомоги, однак за її призначенням до фінансового органу не звертався, відповідно її не отримував, за таких обставин посилання апелянта на норми частини 2 статті 100 Закону № 580-VIII, як на підставу винесення такого права є необґрунтованими.

У зв'язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області правомірно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки у ОСОБА_4 не виникає права на отримання такої допомоги відповідно до статей 97, 98, 100 Закону № 580-VIII.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин.

Ознакою спору є мета його учасників - доведення правомірності своїх інтересів, їх захист усупереч інтересам протилежної сторони, у зв'язку з чим, особа-позивач очікує на захист своїх суб'єктивних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вищевказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, визнання протиправними дій та/або скасування рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цими діями, рішеннями.

Суд зазначає, що захисту підлягає суб'єктивне право та інтерес, який охороняється законом.

Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Щодо визначення поняття "інтересу", то в законодавчих актах не дається таке. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених законодавством з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Встановлено, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 580-VIII, не порушено, оскільки таким правом був наділений її чоловік, який в порядку, визначеному Законом № 580-VIII, за його реалізацією до суб'єкта владних повноважень не звертався.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року - без змін.

Відповідно до ч.5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 грудня 2017 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.