Справа № 819/1350/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10410/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря Андрушківа І. Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у справі № 819/1350/17 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до управління Держпраці в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 І.) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Держпраці в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про накладення штрафу від 25 квітня 2017 року № 99/19-01-40/172 та № 99/1/19-01-40/172.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки ОСОБА_3, яка на час проведення позапланової перевірки посадовими особами управління Держпраці в Тернопільській області була присутня в приміщенні магазину кафетерію по вул. Лозовецькій, 13, не працювала продавцем в цьому магазині та не здійснювала торгівлі в ньому, а заробітна плата ОСОБА_4 виплачена їй відповідно до відпрацьованих нею робочих днів, а відтак висновки відповідача щодо допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору та нарахування заробітної плати в розмірі нижчому ніж встановлено чинним законодавством є протиправними.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити її позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про дату, час та місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу від 11 квітня 2017 № 259 «Про проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 І.» та направлення про проведення такої перевірки від 11 квітня 2017 року № 123 відповідачем здійснено перевірку щодо дотримання ФОП ОСОБА_2 законодавства про працю, за результатами якої були складені акт відвідування обєкта перевірки від 12 квітня 2017 року та акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування від 13 квітня 2017 року № 19-01-40/172, відповідно до яких посадовими особами управління Держпраці в Тернопільській області був виявлений факт неоформлення позивачем найманого працівника та нарахування заробітної плати в розмірі нижчому ніж встановлений чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати.

25 квітня 2017 року за наслідками розгляду вищевказаного акта перевірки заступником начальника управління Держпраці в Тернопільській області ОСОБА_5 прийнято постанови № 99/19-01-40/172 та № 99/1/19-01-40/172 про накладення на позивача штрафу у розмірі 96000 грн та 32000 грн.

Не погодившись із вказаними постановами позивач оскаржила їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є правомірними, оскільки на момент проведення перевірки дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог трудового законодавства, нею не було укладено з ОСОБА_3, яка виконувала обовязки продавця у магазині кафетерії по вул. Лозовецькій, 13, трудового договору, чим порушено вимоги статті 24 Кодексу законів про працю України; що розмір виплаченої заробітної плати ОСОБА_4 був меншим аніж розмір мінімальної заробітної плати встановлений чинним законодавством.

Згідно з статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Згідно з пунктом 7 Порядку за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Отже Державна інспекція з питань праці та її територіальні органи вправі здійснювати перевірку додержання законодавства з питань праці та у випадку виявлення порушень вживати заходів щодо їх усунення та притягати до відповідальності винних осіб.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного звязку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із пятьма особами.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375 Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відтак чинним законодавством передбачена відповідальність роботодавців за допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та без повідомлення територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку роботодавця як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (при чому роботодавець має повідомити відповідний орган до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором).

Відповідно до частин першої - другої статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Відповідно до частини четвертої статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частин третьої шостої статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Якщо розмір заробітної плати у звязку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться доплата до рівня мінімальної заробітної плати.

У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці.

Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці.

Відповідно до абзаців першого третього частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3200 гривень, у погодинному розмірі з 1 січня - 19,34 гривні.

Факти допуску ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору та нарахування ОСОБА_4 заробітної плати в розмірі нижчому за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати підтверджується згаданими вище актом відвідування об'єкта від 12 квітня 2017 року та актом перевірки від 13 квітня 2017 року № 19-01-40/172.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 є сторонньою особою та не допускалася до роботи в магазині кафетерії по вул. Лозовецькій, 13 суд оцінює критично та не надає їм віри, оскільки такі суперечать фактам, викладеним у вказаних вище актах та через те, що після проведення перевірки позивачем було укладено з ОСОБА_3 трудовий договір.

Щодо посилання ФОП ОСОБА_2 на те, що заробітна плата ОСОБА_4 виплачена їй з врахуванням законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати пропорційно до відпрацьованого нею часу, то таке є необгрунтованим, оскільки заробітна плата мала бути виплачена ОСОБА_4 за фактично відпрацьований час (112 год.) з врахуванням погодинного розміру заробітної плати - 19.34 гривні (112*19.34=2166.08).

Оскільки позивачем було допущено згадані вище порушення вимог трудового законодавства, висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача підстав для винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу є правильним.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у справі № 819/1350/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8

Повний текст судового рішення виготовлено 18 грудня 2017 року.