Справа № 233/3751/17
Суддя: Малінов О. С.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/3751/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Поварніциної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Костянтинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступними обставинами. Так, він з 2004 року є пенсіонером за віком та у звязку із початком АТО з 2014 року перебував на обліку у ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. З 01 березня 2016 року виплату пенсії йому припинено без будь-яких рішень та повідомлень про причини припинення перерахування пенсії. Вважає це порушенням його конституційного права. Просить суд зобовязати Костянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити йому нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з 01 березня 2016 року.

Позивача ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, просив розглянути справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення згідно яких позивач був взятий на облік з 01.09.2014 року згідно з особистою заявою. Виплата пенсії проведена з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року і припинена з 01.03.2016 року після обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», у звязку з не підтвердженням місця проживання. Для поновлення виплати позивачу слід звернутись до УПФУ із відповідною заявою та надати необхідні документи (а.с.16-17).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджено Пенсійним посвідченням, виданим Пенсійним фондом України (а.с.8).

Відповідно до Довідки від 13 квітня 2016 року № НОМЕР_1 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу з 15.07.2014 року. Зареєстроване місце проживання ОСОБА_1: Донецька область, м. Єнакієве, смт. Корсунь, вул. Інтернаціональна, 191, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про прийняття його на облік та виплату пенсії, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що позивач є пенсіонером, з 15 липня 2014 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, отримує пенсію за віком у відповідача з 01 липня 2014 року. З 01 березня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача та не спростовано відповідачем.

Всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, відповідачем не надано суду жодного документа в обґрунтування підстав для припинення виплат пенсії позивачу. У наданих відповідачем запереченнях також відсутні посилання на такі підстави, рішення УПФУ з цього приводу, не надано доказів виплат пенсії позивачу до дата припинення.

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року.

Суд зазначає, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону та включають таки випадки для припинення пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії не передбачено.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року розяснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Факт зупинення виплати позивачеві пенсії відповідачем не заперечується.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина - інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується Довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї Постанови тристороннім договором.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується Довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому весь час дії такої Довідки.

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМУ № 352 від 08.06.2016) Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, Довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу є дійсною.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від Довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 71 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії Довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в Довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії Довідки внутрішньо переміщеної особи позивача органом, який її видав - Управлінням соціального захисту населення.

Згідно листа Управління соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради від 30.08.2017 року №01-20-7806-06, наданого на запит суду, довідка внутрішньо переміщеної особи, яка була видана позивачу ОСОБА_1, є дійсною (а.с.29).

Зазначена відповідь свідчить про те, що станом на 01 березня 2016 року у відповідача не існувало ніяких підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення виплати пенсії позивачеві, що передбачені статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вказувалось судом вище, належні підстави для припинення виплат в рамках статті 49 вище вказаного Закону у відповідача були відсутні, тому у даному випадку, оскільки позивачем при зверненні до суду першої інстанції були заявлені вимоги про визнання протиправними дії (в частині припинення виплати пенсії) та бездіяльність в частині невиплати позивачу пенсії з 01 березня 2016 року, то у вказаній частині останні підлягають задоволенню.

З урахуванням чого підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобовязання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком починаючи з 01 березня 2016 року.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 6, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, з 01 березня 2016 року.

Зобовязати Костянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, пенсії за віком, починаючи з 01 березня 2016 року.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя