Справа № 203/2568/17(2-а/0203/150/2017)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2017 року, м. Дніпро справа № 203/2568/17 (2-а/0203/150/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є. ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі
на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2017р. у справі №203/2568/17 (2а/0203/150/2017)
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі визнання рішення частково незаконними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська адміністративним позовом до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі Лівобережне обєднане УПФУ в м. Дніпрі) про визнання рішення частково незаконними та зобовязання вчинити певні дії / а.с. 2-6/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2017р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №203/2568/17 (2а/0203/150/2017) та справу призначено до судового розгляду / а.с. 44 /.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що 13.04.2017р. за 11 днів до досягнення 60 річного віку у порядку визначеному чинним законодавством він звернувся до відповідача для призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування» з заявою про призначення пенсії, до якої ним було надано усі документи для підтвердження трудового стажу, у тому числі трудову книжку та довідки з міст роботи, відповідачем було прийнято рішення у формі протоколу №1508 від 28.04.2017р. про призначення йому пенсії з 25.04.2017р. у розмірі 3063,52 грн., з цього рішення відповідача йому стало відомо що органом пенсійного фонду до складу його трудового стажу, який використовувався для визначення пенсії, не були включені певні періоди роботи, а саме: - з 28.07.1987 р. по 04.01.1988р., від 17.12.1992р. по 20.11.1995р., у які він працював у Російській Федерації на різноманітних посадах, та період з 01.04.1996р. по 30.06.2000р. протягом якого він працював фізичною особою-підприємцем у м. Дніпропетровську та сплачував страхові внески. Позивач вважає таке рішення відповідача необґрунтованим та безпідставним, оскільки ним було надано усі документи на підтвердження факту його роботи у зазначені періоди та факту сплати страхових внесків у ці періоди, тому просив суд визнати частково незаконним рішення відповідача у формі протоколу №1508 від 28.04.2017р. про призначення пенсії в частині не зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії періодів роботи: - від 28.07.1987р. по 04.01.1988р. на посаді водія у ПУТТ ВО «Пурнефтегаз»; - від 17.12.1992р. по 20.11.1995р. на посаді водія у ПП «Гелиос»; - від 01.04.1996р. по 31.12.1997р., від 01.04.1998р. по 30.06.1998 р., від 01.10.1998 р. по 30.06.2000 р. - підприємницька діяльність у формі фізичної особи-підприємця, та зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 від моменту її призначення, включивши до його стажу роботи наступні періоди (з виплатою заборгованості з урахуванням індексації): - від 28.07.1987р. по 04.01.1988р. на посаді водія у ПУТТ ВО «Пурнефтегаз»; - від 17.12.1992р. по 20.11.1995р. на посаді водія у ПП «Гелиос»; -від 01.04.1996р. по 31.12.1997р., від 01.04.1998р. по 30.06.1998р., від 01.10.1998р. по 30.06.2000 р. - підприємницька діяльність у формі фізичної особи-підприємця.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2017р. у справі №203/2568/17 (2а/0203/150/2017) адміністративний позов задоволено, визнано рішення Лівобережного обєднаного УПФУ в м. Дніпрі, оформлене у вигляді протоколу №1508 від 28.04.2017р., у частині невключення до стажу роботи ОСОБА_1 для призначення пенсії наступних періодів:

- від 28.07.1987р. по 04.01.1988р. на посаді водія у ПУТТ ВО «Пурнефтегаз»;

- від 17.12.1992р. по 20.11.1995р. на посаді водія у ПП «Гелиос»;

- від 01.04.1996р. по 31.12.1997р., від 01.04.1998р. по 30.06.1998 р., від 01.10.1998 р. по 30.06.2000 р. - підприємницька діяльність у формі фізичної особи-підприємця.

Зобовязано Лівобережне обєднане УПФУ у м. Дніпрі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 від моменту її призначення, включивши до його стажу роботи наступні періоди (з виплатою заборгованості з урахуванням індексації):

- від 28.07.1987р. по 04.01.1988р. на посаді водія у ПУТТ ВО «Пурнефтегаз»;

- від 17.12.1992р. по 20.11.1995р. на посаді водія у ПП «Гелиос»;

- від 01.04.1996р. по 31.12.1997р., від 01.04.1998р. по 30.06.1998р., від 01.10.1998р. по 30.06.2000 р. - підприємницька діяльність у формі фізичної особи-підприємця.

(суддя Католікян М.О. ) / а.с. 115-116/.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 20.10.2017р. у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с. 118-120/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було зясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 20.10.2017р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було обєктивно та повно зясовано усі обставини справи та постановлено рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 20.10.2017р. у даній справі залишити без змін.

Дана справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що 13.04.2017р. за 11 днів до досягнення 60 річного віку ОСОБА_1, позивач у справі, в порядку визначеному чинним законодавством звернувся до відповідача для призначення пенсії з заявою про призначення пенсії, до якої ним було надано усі документи для підтвердження трудового стажу, у тому числі трудову книжку та довідки з міст роботи / а.с. 7,8/.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви відповідачем було прийнято рішення у формі протоколу №1508 від 28.04.2017р. про призначення ОСОБА_1 пенсії з 25.04.2017р. у розмірі 3063,52 грн. / а.с. 9-11/, при цьому органом пенсійного фонду під час розрахунку стажу позивача, який використовувався для визначення пенсії, не були включені певні періоди роботи, а саме: - з 28.07.1987 р. по 04.01.1988р., від 17.12.1992р. по 20.11.1995р., у які позивач працював у Російській Федерації на різних посадах та у різних організаціях; - з 01.04.1996р. по 30.06.2000р. протягом якого позивач здійснював приватну підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець у м. Дніпропетровську, зазначені обставини не заперечувались особами, які беруть участь у розгляді справи під час її розгляду судом.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, з приводу визначення розміру, порядку обчислення пенсії визначені нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 4.2 Порядку визначено вичерпний перелік дій, які пенсійний орган уповноважений виконувати при прийманні документів для призначення пенсії, так, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

- перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

- перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

- перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). При цьому орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

- видає пам'ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

При цьому необхідно зазначити, що цей перелік є вичерпним і довільному, розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з апеляційної скарги / а.с. 118-120/ рішення суду першої інстанції у даній справі оскаржується відповідачем лише в частині яка стосується періоду роботи позивача з 17.12.1992р. по 20.11.1995р. через невідповідність дати звільнення позивача та дати наказу про звільнення позивача, при цьому відповідач зазначає у апеляційній скарзі що решта періодів, які були спірними вже зарахована ним до страхового стажу позивача у справі.

Під час розгляду даної справи, у запереченнях на адміністративний позов / а.с. 55/ та у апеляційній скарзі / а.с. 119 / відповідач зазначив, що період роботи позивача з 17.12.1992 р. по 20.11.1995р. не було ним враховано до страхового стажу позивача у зв'язку з відсутністю назви підприємства та невідповідністю дати звільнення даті наказу про звільнення у трудовій книжці позивача.

Як вбачається з наданих суду під час розгляду даної справи ксерокопій:

- довідки ПП «Гелиос» №26 від 02.06.1995р. позивач дійсно працював на підприємстві водієм з 17.12.1992 р. по 20.11.1995 року і був звільнений за власним бажанням після закінчення відпустки на підставі наказу №35-к від 02.06.1995 р. / а.с. 21/

- довідки ПП «Гелиос» №25 від 02.06.1995року позивач дійсно працював на підприємстві водієм від 17.12.1992 року по 20.11.1995 року і був звільнений за власним бажанням після закінчення відпустки на підставі наказу №35-к від 02.06.1995 р.) /а.с. 22/.

Отже вищенаведені фактичні обставини справи дають можливість зробити висновок про те, що позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначення йому пенсії було підтверджено окрім трудової книжки додатковими документами назву підприємства, на якому він працював, та розбіжність у даті звільнення та даті наказу про звільнення, яка виникла внаслідок того, що наказ про його звільнення приймався раніше та був обумовлений тим, що подія звільнення наступала пізніше а саме після закінчення відпуски, тому колегія суддів вважає, що відповідач у справі безпідставно не враховував до страхового стажу позивача при призначенні пенсії період роботи з 17.12.1992 р. по 20.11.1995р., і суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання таких дій відповідача, який у спірних правовідносинах виступає у якості субєкта владних повноважень, протиправними.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст.ст. 8, 19, 46, 55 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008р., п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р., п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011р., п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014р. тощо).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 20.10.2017р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2017р. у справі №203/2568/17 (2а/0203/150/2017) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , та може бути оскаржена у строки та в порядку встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 20.12.2017р.

Головуючий суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко