Справа № 127/8787/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/8787/17

Головуючий у 1-й інстанції: Бойко В.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

12 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчиненими дії.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови в призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_2, оформлене повідомленням про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії від 24 жовтня 2016 року та скасовано відповідне рішення; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити призначення та забезпечити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_2 на підставі заяви, поданої 29 липня 2016 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги посилання відповідача на положення Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженні постановою Кабінету міністрів України № 622 від 14 вересня 2016 року.

Так, пункту 6 вищевказаного Порядку встановлено, що у разі ліквідації державного органу без правонаступництва, довідка про заробітну плату видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики України за погодженням Національною державною службою.

У зв'язку з тим, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії такий порядок не встановлено, в органу Пенсійного фонду відсутня інформація про посадовий оклад позивача, розмір його надбавки за ранг та вислугу років, що унеможливлює визначення розміру пенсії.

В свою чергу, надана позивачем інформація Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про виплати за посадою начальника відділу обласного управління не може бути взята до уваги, оскільки відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 останньою посадою, як державного службовця, була: "начальник відділу районного центру зайнятості".

За таких обставин відсутні підстави для призначена позивачу пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

В судовому засіданні позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги через їх безпідставність та просила у її задоволенні відмовити. Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком як державному службовцю з 20- річним стажем та з інвалідністю. (а.с. 32-33)

Листом від 22 лютого 2017 року відповідач повідомив про відмову в призначенні позивачу пенсії як особі, що має не менше 20 років роботи на посадах, віднесених до категорій державної служби. В даному листі вказав, що пунктом 6 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011р. №5-1 та від 04.09.2013р. №15-1, передбачено, що у разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка про заробітну плату видається в порядку, встановленому Міністерством соціальної політики України за погодженням Національною державною службою. На даний час відсутній нормативний документ, який визначає порядок видачі вказаних довідок у разі ліквідації державного органу або відсутності відповідних посад державної служби. До заяви про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця було надано лист Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької облдержадміністрації від 28.07.2016 за №27-О-1409-1 про розмір заробітної плати начальника відділу у складі самостійного управління, де зазначено суми посадового окладу (4308грн) доплати за ранг (500грн.), сума надбавки за вислугу років не вказані. Відповідач зазначив, що враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015 року.

Крім того, в листі Департаменту зазначено, що вказані виплати, встановлені за посадою начальника відділу обласного управління, в той час як згідно з трудовою книжкою остання займана посада позивача, як державного службовця була "начальник відділу районного центру зайнятості", що суперечить інформації викладеній в довідці.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про державну службу", дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції та доводи сторін, колегія суддів враховує наступне.

Під час вирішення справи по суті, суд першої інстанції виходив з того, що на час набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015 року позивач працювала на посаді державного службовця та має вислугу понад 20 років, тому вона має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, з урахуванням на наступного.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII).

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин, позивач має право на призначення даного виду пенсії в порядку та на підставах, визначених чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що відсутність унормованого порядку оформлення довідок унеможливлює призначення пенсії на підставі поданих позивачем документів, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В судовому засіданні досліджено матеріали пенсійної справи позивача, в тому числі заяву про призначення пенсії та додані до неї документи.

Матеріали вказаної пенсійної справи містять докази достатнього стажу позивача для призначення їй пенсії на підставі статті 37 Закону №3723-XII, відомості про останню займану посаду ОСОБА_2, а також відомості про основні види грошової винагороди.

Так, у листі Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації від 28 липня 2016 року за № 27-Щ-1409-1 вказано розмір посадового окладу та доплати за ранг начальника відділу в складі самостійного управління.

Отже, з врахуванням зазначеного, оскільки, позивач є інвалідом 2 групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, тому наявні правові підстави для призначення ОСОБА_2 пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_2, відповідач, відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, не був позбавлений об'єктивної можливості визначити розмір пенсії, на яку позивач має право згідно з вказаними вище положеннями чинного законодавства.

як державного службовця.

Згідно зі статтю 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 грудня 2017 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.