Справа № 754/5845/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/5845/17 Головуючий у І інстанції: Галась І.А.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійого фонду України в м.Києві на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 13 листопада 2017 року (дата складання повного тексту 13 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 13 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправними, зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м.Києві призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16 лютого 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення по справі, яким апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі та відмовити в призначенні пенсії. Узагальнюючи доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що період роботи не за основним місцем роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років не зараховується.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача проти апеляційної скарги заперечували, посилаючись на досягнення позивачем відповідного віку та наявності у нього спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач про дату, час і місце слухання справи в розумінні вимог КАС України повідомлений належним чином, до суду апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, який народився 24 листопада 1958 року, 16 лютого 2017 року звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років.

Згідно протоколу №2377 від 09 березня 2017 року відповідачем відмовлено в призначенні пенсії позивачу за вислугу років з посиланням на відсутність спеціального стажу, що дає право на призначення зазначеної пенсії.

Листом від 06 березня 2017 року №3919/06 позивача повідомлено, що до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховуються тільки періоди роботи за основним місцем, а оскільки позивач працював за сумісництвом, то відсутні підстави для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період з 01 грудня 1994 року по 07 травня 1999 року, у зв'язку з чим відсутні підстави для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах освіти за сумісництвом, а єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу) періодів роботи працівників освіти, що дає право на призначення відповідної пенсії, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку №909.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», який гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно ст.52 наведеного Закону право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Згідно копії трудової книжки позивача в період з 01 травня 1978 року по 16 вересня 1981 року ОСОБА_2 працював на посаді керівника гуртка в ДДК при профкомі ВО «Дніпрошина», з 28 вересня 1981 року по 15 квітня 1982 року - керівником судомодельного гуртка міського палацу піонерів та школярів, з 03 березня 1987 року по 28 серпня 1990 року - керівником судомодельного гуртка «Станції юних техніків», з 22 вересня 1993 року по 01 червня 1994 року - лаборантом з педагогічним навантаженням 12 годин на тиждень «Київського палацу дітей та юнацтва», з 01 грудня 1994 року позивач прийнятий на посаду керівника гуртка судномоделювання Українського державного центру науково-технічної творчості учнівської молоді Міністерства освіти України та 07 травня 1999 року переведений на посаду завідувача лабораторією судномоделювання «Українського державного центру науково-технічної творчості учнівської молоді», який наказом від 30 липня 2004 року перейменовано в Український державний центр позашкільної освіти та 31 жовтня 2014 року позивача було звільнено з посади завідувача лабораторією судномоделювання за власним бажанням та з посади керівника судномоделювального гуртка за угодою сторін, з 03 листопада 2014 року по 05 грудня 2016 року позивач працював на посаді керівника гуртка судномоделювання Броварського районного центру дитячої та юнацької творчості, з якої був звільнений за власним бажанням.

З наявного в матеріалах справи розрахунку стажу позивача, проведеному Лівобережним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві в пенсійній справі №2377, вбачається, що період роботи з 01 грудня 1994 року по 06 травня 1999 року позивачу не зараховано до спеціального стажу роботи працівника освіти, при цьому загальний стаж працівника освіти за розрахунком відповідача становить 25 років 9 місяців 4 дні.

З наявних у трудовій книжці позивача відомостей, у період з 01 грудня 1994 року по 06 травня 1999 року позивач працював на посаді керівника гуртка судномоделювання Українського державного центру науково-технічної творчості учнівської молоді Міністерства освіти України.

В той же час, згідно р.І «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року, до таких посад належиать, зокрема, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), керівники гуртків позашкільних навчальних закладів.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно уточнюючої довідки з Українського державного центру позашкільної освіти №01-17 від 30 січня 2017 року позивач працював керівником гуртка судномоделювання за сумісництвом з 20 вересня 1994 року (наказ від 20 вересня 1994 року №167), з 01 грудня 1994 року переведений керівником гуртка судномоделювання на постійну роботу за основною посадою, з 07 травня 1999 року працював завідувачем лабораторією судномоделювання за строковою угодою, з 07 травня 2001 року переведений в тій же посаді на постійне місце роботи за основною посадою. Звільнений з роботи 31 жовтня 2014 року. Однак, відповідно до копії наказу від 08 грудня 1994 року №207 позивача переведено керівником гуртка за сумісництвом на постійну роботу з 01 грудня 2014 року та оскільки позивач працював за сумісництвом, то управління не має підстав враховувати період з 01 грудня 1994 року по 07 травня 1999 року як такий, що дає право на пенсію по вислузі років, а тому стаж позивача по вислузі років (без врахування вищезазначеного періоду) складає 25 років 9 місяців 4 дні, що недостатньо для призначення даного виду пенсії.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених норм вбачається, що дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи приймаються лише за умови відсутності трудової книжки, або у випадку, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, або такі записи містять неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

В той же час, в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи, що не містять неточності, щодо роботи ОСОБА_2 у період з 01 грудня 1994 року по 06 травня 1999 року на посаді керівника гуртка судномоделювання Українського державного центру науково-технічної творчості учнівської молоді Міністерства освіти України, та така робота, відповідно до Переліку, дає право на пенсію за вислугу років та підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи працівника освіти.

Колегія суддів зазначає, що законодавство України не містить жодних обмежень щодо зарахування до спеціального стажу роботи у випадку роботи у закладах освіти за сумісництвом та єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу) періодів роботи працівників освіти, що дає право на призначення відповідно пенсії, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, відповідачем порушені права ОСОБА_2 на призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що являється складовою права на соціальний захист, закріпленого у ч.1 ст.46 Конституції України, з огляду на наявність у останнього необхідного спеціального стажу роботи працівника освіти (більше 26 років) та досягнення віку 55 років. На захист вказаних прав позивача був поданий даний адміністративний позов.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій з огляду на роз'яснення Міністерства соціального забезпечення України №21 від 31 серпня 1992 року судом не приймаються, оскільки у відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а матеріали справи, а саме копія трудової книжки позивача, підтверджують роботу Квартірмейстtра В.В. у період з 01 грудня 1994 року по 06 травня 1999 року на посаді, як, відповідно до Переліку дає право на пенсію за вислугу років та підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи працівника освіти.

Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та наявності підстав зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м.Києві призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16 лютого 2017 року, з огляду на досягнення ним віку 55 років на момент звернення за призначенням пенсії з відповідною заявою та наявності у останнього необхідного спеціального стажу роботи працівника освіти (більше 26 років).

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійого фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м.Києва від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук