Справа № 635/4444/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 р. Справа № 635/4444/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Харківського районного суду Харківської області, головуючого судді Караченцева І.,В., від 07.11.2017р., повний текст складено 07.11.2017р., по справі № 635/4444/17

за позовом ОСОБА_2

до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Харківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Харківського приміського управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила визнати протиправною відмову Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 164 від 30.03.2017 року та зобов'язати Харківське приміське об'єднання управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 88 %, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 15.12.2016 року.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2017 року по справі № 635/4444/17 позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає нормам чинного законодавства, що полягає у порушенні норм матеріального та процесуального права, постанова є необґрунтованою та незаконною, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та з 15.12.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та наданої Харківським апеляційним господарським судом довідки № 018154 від 14.12.2016 року.

Для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням допомоги на оздоровлення 24.03.2017 року відповідачу Харківським апеляційним господарським судом взамін довідки № 018154 від 14.12.2016 року була надана довідка № 164.

Рішенням Харківського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області їй відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 164 від 24.03.2017 року, з посиланням на те, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить складу суддівської винагороди, оскільки не передбачена переліком, встановленим ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки посилання відповідача на те, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до пенсійної винагороди, на думку позивача, є необґрунтованими, ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасованими. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивач ОСОБА_2 є суддею у відставці, що підтверджується копією відповідного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 8).

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі Закон).

На підставі до ч. 4 ст. 48 Закону, незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до п. 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рт/2013 від 03.06.2013 року у справі № 1-2/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України:

- частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої ст.138 закону України « Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року в редакції закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 року;

- ст. 2 закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 року № 3668-VІ в частині поширення її дії на закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року;

- абзац другий пункту 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 року, зі змісту якого вбачається, що виплата судді щомісячного довічного грошового утримання здійснюється без індексації, без застосування положень частини другої, третьої, про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09.07.2003 року та без проведення інших перерахунків передбачених законодавством.

Цим же рішенням положення закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року в редакції закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 року визнані неконституційними, які втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення.

Крім того, у вказаному Рішенні Конституційного суду України зазначено, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дій і положень Законів України, визнаних неконституційними і воно є обов'язковим для виконання на всій території України.

Згідно з п. 3 Рішення Конституційного суду України за № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Як встановлено ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів, - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

У відповідності до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення мною суддівських повноважень, розмір щомісячного довічного утримання становив 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %.

Відповідно до ст. ст. 133-134 цього Закону, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 2.3.3. Інструкції № 5 «Зі статистики заробітної плати», матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 року, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається крім відомостей про судову винагороду інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги здійснювалась позивачу систематично та включена в оподатковуваний дохід.

Аналіз наведених положень дає підставу для зазначення про те, що матеріальна допомога є складовою системи оплати праці судді.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Як передбачено ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведене вище узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах № 21-430а11 від 20.02.2012 року та № 21-350а13 від 06.11.2013 року, які є обов'язковими для всіх судів України.

В той же час рішенням Конституційного суду України від 03.06.2013 року визнано неконституційними положення ч. 3 ст. 138 України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року щодо звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів і визнано правильним положення частини третьої статті 138 вказаного закону до внесення в нього змін законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 року.

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рт/2013 справа № 1-2/2013: «Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади».

Конституційний Суд України враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8рп/2005, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008. Визначені Конституцією та Законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Колегія суддів зазначає, що викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки № (2010) 12 від 17.11.2010 року, оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (п. 54).

Отже, положення ст. 47 Закону № 2453 узгоджуються з вимогами міжнародних актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя, а також гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод».

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до абзацу 4 пункту 5 рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року № 3-рт/2013 справа № 1-2/2013: «частина третя статті 138 Закону № 2453 не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного закону України».

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною відмову Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 164 від 30.03.2017 року та зобов'язати Харківське приміське об'єднання управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 88 %, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 15.12.2016 року.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2017 року відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.11.2017р. по справі № 635/4444/17 за позовом ОСОБА_2 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22.12.2017 р.