Справа № 484/3911/17
Суддя: Паньков Д. А.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/3911/17
Провадження № 2-а/484/127/17 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого: судді - Панькова Д.А.

секретаря судового засіданні ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області, про визнання протиправним, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області № 71/2 від 26.10.2017 року про припинення виплати йому пенсії та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 01 вересня 2017 року.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 2012 року він набув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЖ № 505808, яке видано Пенсійним фондом України на його ім'я 19.07.2012 року.

До серпня 2014 року позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України міста Макіївка Донецької області, а після початку антитерористичної операції на вказаній території, виїхав з міста Макіївка Донецької області та оселився у місті Первомайськ Миколаївської області, де був зареєстрований 19.11.2014 року за адресою: вул. Тольятті, буд. 6 .

Не маючи інших джерел існування, крім пенсії, позивач змушений був звернутися 26.08.2014 року із заявою про взяття на облік до іншого територіального органу Пенсійного фонду України - ум. Первомайськ Миколаївської області та виплату пенсії за фактичним місцеперебуванням. Виплата пенсії провадилася на загальних умовах.

У жовтні 2016 року позивач за Договором купівлі-продажу придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де зареєстрований і проживає на даний час.

Згодом ОСОБА_4 об'єднаним управлінням ПФ України Миколаївської області було прийнято рішення № 56/2 від 21 вересня 2017 року призупинити виплату пенсії по пенсійній справі № 141765 ОСОБА_2 з 01.09.2017 року в звязку з відсутністю паперової пенсійної справи, довідки внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки.

17 жовтня 2017 року позивач надав до ОСОБА_4 обєднаного управління заяву про поновлення пенсії на загальних умовах та Рішення № 1 від 17.10.2017 року управління соціального захисту населення про скасування дії довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2017 року.

Позивач зареєстрований у м. Первомайськ, має у власності житло, розташоване у м. Первомайськ і не бажає мати статусу внутрішньо переміщеної особи, про що була подана відповідна заява, але, не зважаючи на це, 26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 об'єднаним управлінням Пенсійного фонду Миколаївської області було прийняте Рішення № 71/2 про відмову у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2

Позивач вважає вказане рішення відповідача незаконним та протиправним, оскільки воно потягло за собою припинення виплати пенсії, яка є єдиним джерелом його доходу, внаслідок чого він залишився без засобів на існування, а тому звернувся до суду із даним позовом.

На судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області просила відмовити позивачу у задоволенні його вимог, посилаючись на те, що позивач дійсно перебуває на обліку в ОСОБА_4 обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України Миколаївської області з серпня 2014 року як внутрішньо переміщена особа, згідно зі ст.1 Закону "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII). Виплату пенсії здійснено позивачу до вересня 2017 року. З 01 вересня 2017 року ОСОБА_2 припинено виплату пенсії у звязку із прийняттям Управлінням соціального захисту населення ОСОБА_4 міської ради Миколаївської області рішення № 1 від 17.10.2017 року, яким довідку ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеної особи від 11.10.2014 року № НОМЕР_1 скасовано на підставі п. 1 ст.12 Закону № 1706-VII. Питання соціального захисту внутрішньо переміщених осіб регламентується Законом № 1706-VII, постановами Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб», №637 від 05.11.2014р. «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», №365 від 08.06.2016р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2.

До 19.11.2014 року ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. Комуни, 4, кв. 41.

З 19.11.2014 року до 18.10.2017 року зареєстрованим місцем проживання позивача було м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Тольятті, 6. 25 жовтня 2016 року позивач придбав у власність за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 та з 18.10.2017 року зареєструвався за вказаною адресою.

26.08.2014 року після вимушеного переїзду з м. Макіївка до м. Первомайськ, у звязку із проведенням на сході України антитерористичної операції, позивач звернувся із заявою про взяття на облік до іншого територіального органу Пенсійного фонду України, тобто до відповідача, та виплату пенсії за фактичним місцеперебуванням. ОСОБА_2 було взято на облік до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області, яке виплачувало йому пенсію на підставі електронної пенсійної справи аж до вересня 2017 року.

21 вересня 2017 року відповідачем було прийняте рішення №56/2 про припинення виплати пенсії до зясування обставин отримання позивачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області № 71/2 від 26.10.2017 року було відмовлено ОСОБА_2 у відновлені виплати пенсії по пенсійній справі № 141765 на підставі п. 1 п.п. 5 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено у звязку із прийняттям Управлінням соціального захисту населення ОСОБА_4 міської ради Миколаївської області рішення № 1 від 17.10.2017 року, яким довідку ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеної особи від 11.10.2014 року № НОМЕР_1 скасовано на підставі п. 1 ст.12 Закону № 1706-VII.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2ст. 5 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону № 1058-ІV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідачем не зазначено будь-якої норми Закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку із скасуванням органами соціального захисту населення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

Статтями 2 та 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невідємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання не може позбавляти її права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, припиняючи виплату позивачу пенсії за віком з 01 вересня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, чим порушив конституційне право особи на соціальний захист право на отримання пенсії.

Задовольняючи позов слід також на підставі ст. 94 КАС України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.6,8,9 ч.2 ст.11, 69, 94,99,100,102,104, ч.3 ст.105, 158-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області № 71/2 від 26.10.2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати Первомайське обєднане управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 вересня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Миколаївської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання сторонами повного тексту постанови до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя :