Справа № 812/1514/16
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року справа №812/1514/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у адміністративній справі № 812/1514/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В., дата складання повного тексту рішення 27 жовтня 2017 року) за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У,-

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2016 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, фізична особа - підприємець) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У (а.с.3-6).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги - задоволені. Визнана протиправною та скасована вимога Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У на суму 13289,67 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн. (а.с.168-170).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем були подані звіти про нарахування єдиного внеску, проте сертифікат Торгово промислової палати України для підтвердження настання обставин непереробної сили (форс мажору) позивачем до контролюючого органу не надавався, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У є законною та прийнятою відповідно до норм чинного законодавства (а.с.178-185).

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02 березня 2012 року та знаходиться на спрощеній системі оподаткування, місце проживання: 93011, Луганська область, м. Рубіжне, проспект Кірова, будинок 30, А (а.с.21)

Відповідач Рубіжанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Луганській області є субєктом владних повноважень, яка діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи фіскального органу 16 листопада 2016 року Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області виставлено вимогу субєкту підприємницької діяльності фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-179-У, відповідно до якої станом на 31 жовтня 2016 року позивач має недоїмку зі сплати єдиного внеску у сумі 13289,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та картки особового рахунку заборгованість зазначена в оспорюваній вимозі виникла у позивача з ІІ кварталу 2015 року (а.с. 43,101-117).

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість згідно вимоги від 16 листопада 2016 № Ф-Ф-179-У у сумі 13289,67 грн. у позивача виникла за період 2015 - 2016 років та складається з недоїмки у сумі 4242,15 грн. за четвертий квартал 2015 року та перший, другий квартали 2016 року, а також зі штрафних санкцій у сумі 1670,26 грн. та пені - 7377,26 грн., нарахованих рішеннями від 23 листопада 2015 року № НОМЕР_2 та від 30 червня 2016 року № НОМЕР_3.

Суть спірних правовідносин у правомірності винесення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного податку під час проведення антитерористичної операції, що регулюється нормами Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

За приписами пункту другого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 цієї статті визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже, позивач є страхувальником та на нього покладений обовязок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розумінні вимог цього Закону.

Пунктом четвертим частини другої статті 6 Закону № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджений Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 (далі - Порядок № 435).

Пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку № 435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що за результатом кожного звітного періоду, позивачем, як платником єдиного внеску, подавався звіт за встановленою формою. При цьому, платником єдиного внеску дотримано строки подачі такої звітності.

Разом з тим, абзац третій частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI регламентує, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до абзаців 1, 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, з огляду на викладене, позивач як фізична особа - підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування зобовязаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, що сторонами не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що позивач визначив розмір єдиного внеску, подавши до податкового органу відповідача звіти за 2015 рік та 2016 рік.

Разом з тим, позивач як платник єдиного внеску, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, не виконував обовязок щодо сплати такого внеску до 20 числа місяця, що настає за звітним кварталом, мотивуючи такі дії звільненням від сплати єдиного внеску на підставі пункту 9.4 Прикінцевих положень Закону № 2464-VI, оскільки запроваджено тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо звільнення його як платника єдиного внеску від виконання обовязків, визначених статті 6 Закону № 2464-VI з огляду на наступне.

Пунктом другим частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За змістом пункту шостого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону № 2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов'язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків, що визначено частиною першою статті 3 Закону № 2464-VI.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 1, 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною восьмою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За приписами пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідальність за порушення строків сплати або несплату єдиного внеску передбачена пунктом другим частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Частиною 14 цієї статті передбачено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

З аналізу наведених положень Закону № 2464-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що за загальним правилом платники єдиного внеску, в тому числі юридичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Невиконання цього обов'язку має наслідком застосування до платника єдиного внеску штрафу у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум, а починаючи з 01 січня 2015 року - у розмірі 20 відсотків, а також нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, про що посадовою особою органу доходів і зборів приймається відповідне рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем порушено строк сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування відповідно до самостійно визначених грошових зобовязань.

Проте, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 11 цього Закону внесені зміни до Закону України від 8 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи контролюючим органом винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-179-У на суму13289,67 грн. Вимога складена станом на 31 жовтня 2016 року.

Проте, як вже зазначалось судом першої інстанції встановлено, що до спірної вимоги окрім недоїмки зі сплати єдиного внеску, входять пеня та штраф, а тому в силу вищенаведених положень Закону вимога в частині недоїмки у сумі 4242,15 грн. підлягає скасуванню. Разом з тим, колегія суддів роз'яснює позивачу право звернення на її списання в порядку, передбаченому Податковим кодексом України, з огляду на що посилання позивача на п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» як на підставу скасування спірної вимоги є безпідставними, оскільки, незалежно від розповсюдження на позивача вказаних приписів, вони не звільняють органи доходів і зборів від виконання обов'язку щодо формування вимог про сплату недоїмки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 1670,26 грн. та пені - 7377,26 грн., нарахованих рішеннями від 23 листопада 2015 року № НОМЕР_2 та від 30 червня 2016 року № НОМЕР_3. Що стосується сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 4242,15 грн., то в цій частині, враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції є помилковим, тому постанова в цій частині підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову про скасування вимоги про сплату боргу від від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У в частині сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 4242,15 грн., яка виникла за четвертий квартал 2015 року та перший, другий квартали 2016 року прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому в цій частині підлягає скасуванню.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про доведеність відповідачем правомірності вимоги в частині суми недоїмки зі сплати єдиного внеску та наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, у звязку з чим постанова Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 812/1514/16 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені квитанцією про сплату судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 375,85 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що в межах апеляційної скарги встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи, а саме: неправильне тлумачення закону, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова - скасуванню, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

В повному обсязі постанова складена 20 грудня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями ч. 2 ст. 77, ч. 3 ст. 272, п. 3 ч. 3 ст. 286, ст. 311, п. 1 ч. 1, ст. 315, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 317, ст. ст. 321, 322, ч.1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у адміністративній справі № 812/1514/16 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу від 16 листопада 2016 року № Ф-Ф-179-У на суму1670,26 грн. (штрафні санкції) та 7377,26 грн. (пеня), нарахованих рішеннями від 23 листопада 2015 року № НОМЕР_2 та від 30 червня 2016 року № НОМЕР_3.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1 сплачений судовий збір у сумі 375,85 грн. (триста сімдесят пять гривень) 85 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду може бути оскаржено до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_2