Справа № 200/4900/17(2-а/200/634/17)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2017 року м. Дніпро справа № 200/4900/17(2-а/200/634/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.,

суддів: Суховарова А.В. Головко О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року, суддя 1 інстанції Шевцова Т. В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо спонукання позивача внести завідомо неправдиві відомості в офіційні документи (заяви від 09.03.2017 року).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що при поданні заяви про призначення пенсії 09.03.2017 року співробітник відповідача спонукав позивача внести в документи, подані для призначення пенсії завідомо неправдиві відомості стосовно того, що позивач не звертався раніше до відповідача за призначенням пенсії та про те, що у позивача відсутня інша трудова книжка, крім тієї, що надавалась відповідачеві. Завідома неправдивість таких відомостей полягає в тому, що за призначенням пенсії позивач безуспішно звертався не менш як два рази: 31.10.2016 року та 28.02.2017 року; у позивача була інша трудова книжка, яка з усіма іншими документами, що підтверджують наявність трудового стажу була вилучена податковою поліцією та не повернена позивачеві. Вимоги щодо внесення в документи, подані для призначення пенсії завідомо неправдиві відомості є протиправним та порушують права позивача.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягають у вимогах до ОСОБА_1 внести в заяву про призначення пенсії відомості про відсутність попередніх спроб подати таку заяву та про відсутність у позивача іншої трудової книжки, крім тієї, надавалась відповідачу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 09.03.2017 року позивач звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком та доданими до неї документами, за результатом розгляду якої позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 09.03.2017 року. В матеріалах пенсійної справи позивача міститься його заява від 09.03.2017 року про те, що раніше йому пенсія не призначалась, вказано про відсутність у розпорядженні позивача іншої трудової книжки, окрім ОК № 526299. Ця заява складена та підписана особисто позивачем та міститься в переліку документів, доданих до заяви про призначення пенсії від 09.03.2017 року. Неодмінною умовою для задоволення вимог адміністративного позову є встановлення факту порушення прав особи протиправними рішеннями або діями (бездіяльністю) субєкта владних повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

За приписами частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. (частина 3 статті 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»)

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пунктом 1.1 якого встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Тобто, нормами чинного пенсійного законодавства не передбачено при зверненні із заявою для призначення пенсії надання відомостей стосовно того, чи позивач не звертався раніше до відповідача за призначенням пенсії та про те, що у позивача відсутня інша трудова книжка, крім тієї, що надавалась відповідачеві.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

З цього випливає, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав.

Матеріалами справи підтверджено, що за поданою позивачем 09.03.2017 року заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 пенсію призначено. (а.с.9-10)

У адміністративному позові позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо спонукання позивача внести завідомо неправдиві відомості в офіційні документи (заяви від 09.03.2017 року), які полягають у тому, що при поданні заяви про призначення пенсії 09.03.2017 року співробітник відповідача спонукав позивача внести в документи, подані для призначення пенсії завідомо неправдиві відомості стосовно того, що позивач не звертався раніше до відповідача за призначенням пенсії та про те, що у позивача відсутня інша трудова книжка, крім тієї, що надавалась відповідачеві.

За твердженням позивача завідома неправдивість таких відомостей полягає в тому, що за призначенням пенсії позивач безуспішно звертався не менш як два рази: 31.10.2016 року та 28.02.2017 року; у позивача була інша трудова книжка, яка з усіма іншими документами, що підтверджують наявність трудового стажу була вилучена податковою поліцією та не повернута позивачеві. Вимоги щодо внесення до документів, поданих для призначення пенсії завідомо неправдиві відомості є протиправним та порушують права позивача.

При цьому у заяві від 09.03.2017 року позивач власноручно зазначив: «раніше пенсію не призначали, іншої трудової книжки, окрім ОК №526293 у розпорядженні не маю». (а.с. 11)

Тобто неправдивих відомостей позивачем не було зазначено, оскільки позивачем у вказаній заяві вказано відомості, про які стверджує сам позивач, що пенсію йому раніше не призначали та у його розпорядженні іншої трудової книжки немає.

При цьому, позивач мав право не подавати таку заяву.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо того, яким чином подання такої заяви породжує, змінює або припиняє його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

За викладених обставин, відсутнє порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача, яке підлягає судовому захисту.

Оскільки захисту підлягає порушене право, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 19 грудня 2017 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повне судове рішення складено 22.12.2017 року.

Головуючий суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко