Справа № 804/2978/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 рокусправа № 804/2978/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Іванова С.М.

судді: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 804/2978/17 за позовом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі позивач) звернулося суду з позовом до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просило скасувати рішення № НОМЕР_1 від 28.02.2017 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 446,72 грн., що складається зі штрафу у розмірі 432,67 грн. та пені в розмірі 14,05 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 28.02.2017 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 446,72 грн., що складається зі штрафу у розмірі 432,67 грн. та пені в розмірі 14,05 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у разі сплати єдиного внеску на невідповідні рахунки до платників єдиного внеску мають застосовуватися фінансові санкції, відповідно до норм Закону № 2464. Більш того, податковим органом було нараховано пеню за період з 21.01.2016 року по 27.01.2016 року, а заяву до податкового органу про перерахування сум коштів на правильний рахунок позивач подав лише 14.03.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представник відповідача, в судове засідання, призначене на 14.12.2017 року, не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останнього.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.02.2017 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято оскаржуване рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.01.2016 року по 27.01.2016 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 432,67 грн. та нараховано пеню у розмірі 14,05 грн. (а.с.14).

Вказане рішення прийнято ГУ ДФС у Дніпропетровській області внаслідок несвоєчасної сплати єдиного внеску у звязку з тим, що позивачем була здійснена сплата єдиного внеску на невідповідний рахунок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, надіславши до ДФС України скаргу від 15.03.2017 року за вих. № 1709/Рп, про що повідомлено ГУ ДФС у Дніпропетровській області 15.03.2017 року за вих. № 1710/Рп (а.с.16-19).

Рішенням ДФС України від 14.04.2017 року № 6252/5/99-99-11-02-02-25 залишено скаргу без задоволення з підстав оформлення скарги без дотримання вимог Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року № 1124 (а.с.21-22).

Скасування вказаного рішення і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що помилка при перерахуванні коштів не призвела до недоотримання бюджетом коштів єдиного внеску, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 2464 страхові кошти, акумульовані на централізованих рахунках органів доходів і зборів, автоматично перераховуються не пізніше наступного операційного дня після їх зарахування на єдиний казначейський рахунок (ч.ч. 4, 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України), а згідно з Положенням про єдиний казначейський рахунок, затвердженим наказом Держказначейства України від 26.06.2002 року № 122, цей рахунок є консолідованим і об'єднує всі рахунки.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що виникають між контролюючими органами та платниками єдиного внеску, регулюються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI (надалі Закон № 2464) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (далі Інструкція № 449).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, в тому числі, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз.1 та 2 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Згідно з абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464 встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

На виконання зазначених вимог законодавства ГУ Нацполіції у Дніпроперовській області здійснено перерахування сум єдиного соціального внеску на розрахункові рахунки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська (правонаступником якої є ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області), відкриті в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області № 0462, № 0462 наступними платіжними дорученнями:

- від 17.12.2015 року № 1172 на суму 169,59 грн. з призначенням платежу Утримано з зарплати держслужбовців ЕСВ 6,1% за 11/2015 р. Реєстраційний номер 01-0756. Перераховано повністю (а.с.11);

- від 22.12.2015 року № 1489 на суму 2256 грн. з призначенням платежу 34,7% ЕСВ за 12.15. Внески нарах. на заробітну плату за грудень 2015 року. Реєстраційний номер 01-0756. Перераховано повністю (а.с.11);

- від 27.01.2016 року № 662 на суму 1643278,77 грн. з призначенням платежу ЕСВ за 01.16. Внески нарахов. на грошове забезпечення за 01.16. Реєстраційний номер 01-0756. Перераховано повністю (а.с.12);

- від 27.01.2016 року № 663 на суму 72726,53 грн. з призначенням платежу ЕСВ за 01.16. Внески нарахов. на заробітну плату за 01.16. Реєстраційний номер 01-0756. Перераховано повністю (а.с.12).

Відповідно до Бюджетного кодексу України з метою чіткого розмежування видатків бюджетної установи застосовується економічна класифікація видатків за відповідними кодами (КЕКВ).

Як встановлено судом першої інстанції, що штатна структура ГУ Нацполіції в Дніпропетровській області складається із атестованих (особи рядового і начальницького складу) та вільнонайманих працівників.

Виходячи із економічної класифікації видатків, нарахування заробітної плати нарахування грошового забезпечення атестованим працівникам ГУ Нацполіції в Дніпропетровській області здійснюється за КЕКВ 7102 Грошове забезпечення військовослужбовців.

Нарахування на фонд оплати праці, а саме: сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахованого відповідно до законодавства здійснюється за КЕКВ 7101 Нарахування на заробітну плату.

Через технічну помилку сплачені згідно платіжних доручень від 27.01.2016 року № 662 та від 22.12.2015 року № 1489 кошти зараховані на рахунок 7101, замість рахунку 7102, а сплачені згідно платіжних доручень від 27.01.2016 року № 663 та від 17.12.2015 року № 1172 кошти зараховані на рахунок 7102, замість рахунку 7101.

14.03.2016 року позивачем направлено лист за вих. № 9/346 до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, в якому ГУ Нацполіції просило зараховані внески на рахунок 7101 із заробітної плати у сумі 1643278,77 грн. платіжним дорученням від 27.01.2016 року № 662 та у сумі 2256 грн. сплачені платіжним дорученням від 22.12.2015 року № 1489 перерахувати на рахунок 7102; помилково сплачені кошти на рахунок 7102 платіжним дорученням від 27.01.2016 року № 663 на суму 72726,53 грн. та платіжними дорученнями від 17.12.2015 року №1172 на суму 169,59 грн. перерахувати на рахунок 7101 (а.с.13).

Згідно листа ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра за вх. № 7866/10/04-62-07-43 від 08.06.2017 року платіжним дорученням № 225 від 16.03.2016 року ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська кошти у сумі 1572638,65 грн. були зараховані на відповідні рахунки (а.с.48).

Отже, контролюючий орган здійснив перерахування суми сплаченого позивачем єдиного внеску 16.03.2016 року на відповідні належні рахунки.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій від 28.02.2017 року № 4, останнє винесене відповідачем саме з огляду на несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, що не заперечувалось представником відповідача в ході судового розгляду справи.

В той же час, колегія суддів зауважує, що за приписами ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, разом з тим, відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, єдиний внесок за листопад 2015 року було сплачено позивачем 17 грудня 2015 року, за грудень 2015 року 22 грудня 2015 року, за січень 2016 року 27 січня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що позивачем було вчинено дії щодо сплати єдиного внесу саме в межах строків, встановлених законом.

При цьому через технічну помилку сплата єдиного внеску була здійснена позивачем не на той рахунок, що в подальшому було усунуто платіжним дорученням № 225 від 16.03.2016 року.

Разом з тим, за період з березня 2016 року по лютий 2017 року жодних повідомлень від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та від ГУДФС у Дніпропетровській області про неправильну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до позивача не надходило. Лише 06.03.2017 року надійшло рішення ГУДФС у Дніпропетровській області № 000491304 від 28.02.2017 року про застосування до ГУНП в Дніпропетровській області штрафних санкцій. Зазначене підтверджується довідкою управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Нацполіції в Дніпропетровській області від 13.03.2017 року №19/411 (а.с.15).

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана помилка не призвела до недоотримання бюджетом коштів єдиного внеску, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 2464 страхові кошти, акумульовані на централізованих рахунках органів доходів і зборів, автоматично перераховуються не пізніше наступного операційного дня після їх зарахування на єдиний казначейський рахунок (ч.ч. 4, 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України), а згідно з Положенням про єдиний казначейський рахунок, затвердженим наказом Держказначейства України від 26.06.2002 року № 122, цей рахунок є консолідованим і об'єднує всі рахунки.

Таким чином, перераховані кошти потрапили до Державного бюджету України.

За змістом приписів частини 11 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

При цьому, позивачем фактично було сплачено за спірний період суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у строки та у розмірах, визначених чинним законодавством, проте, не на вірний рахунок.

Водночас, п.п.1 п.10 ст.9 Закону № 2464 встановлено, днем сплати ЄСВ вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що допущення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання з ЄСВ до державного бюджету в строки та у розмірі, встановлені чинним законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання з ЄСВ, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених частиною 11 статті 9 Закону № 2464, оскільки останні застосовуються саме у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, а для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений Законом, платник ЄСВ не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 804/2978/17 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко