Справа № 460/3618/14-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11282/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року у справі № 460/3618/14-а (головуючий суддя Гоцко В.І., м.Яворів) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС України, в якому просив скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил №1688/20909/14 від 24 жовтня 2014 року та закрити у ній провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскарженою постановою Львівської митниці ДФС України його притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень. Вказану постанову позивача вважав незаконною та необґрунтованою, та зазначав, що митний орган, приймаючи оскаржену постанову, не врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області 21 квітня 2015 року позов задоволено частково: постанову голови комісії з реорганізації Львівської митниці Міндоходів за справою №1688/20909/14 від 24 жовтня 2014 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного Кодексу України, в частині накладення стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 8500 гривень, скасовано; визнано ОСОБА_2Й, винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 Митного Кодексу України і, враховуючи малозначність вчиненого правопорушення, звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись щодо нього усним зауваженням; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі Львівська митниця Державної фіскальної служби України покликається на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач покликається на те, що суд першої інстанції необгрунтовано звільнив позивача від відповідальності з урахуванням малозначності та винесення усного зауваження, оскільки, на переконання відповідача, такі обставини не підтверджуються відповідними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази у справі у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Зі змісту постанови у справі про порушення митних правил №1688/20909/14 від 24 жовтня 2014 року судом встановлено, що 25 липня 2014 року о 21 год. 47 хв. громадянин України ОСОБА_2 повертався з приватної поїздки з ОСОБА_3 в Україну через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці Міндоходів смугою руху митного контролю «зелений коридор», керуючи автомобілем марки «BMW 525», р.н. RJA36162.

В ході митного контролю в ПІК «Інспектор-2006» було виявлено орієнтування Львівської митниці Міндоходів від 22 липня 2014 року №13-70-53/13-7274 стосовно вказаного вище громадянина що складання протоколу ПМП у звязку з порушенням транзиту транспортного засобу марки «DAIMLERCHRYSLER E220», р.н. RJA43123 номер кузова НОМЕР_1, який був ввезений через митний пост «Мостиська» Львівської митниці Міндоходів 09 липня 2014 року о 17 год. 01 хв. в митному режимі «транзит».

Зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 25 липня 2014 року громадянином ОСОБА_2 не вивезений.

Громадянин України ОСОБА_4 під час перетину кордону надав пояснення зі змісту яких встановлено, що останній не вивіз вчасно транспортний засіб через поломку автомобіля, на підтвердження чого надав акт здачі-прийомки виконаних робіт від 05 серпня 2014 року №385/08, а також довідку, згідно якої транспортний засіб марки «DAIMLERCHRYSLER E220», р.н. RJA43123 номер кузова НОМЕР_1, знаходився на станції технічного обслуговування з 12 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року.

Вважаючи що в діях позивача наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України відповідачем винесено постанову про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу на суму 8500 гривень.

Не погоджуючись із даною постановою, ОСОБА_2 звернувся в суд.

Скасовуючи рішення митного органу, суд першої інстанції зазначив, що така постанова прийнята без врахування обставин, зазначених у ст.33 КУпАП, а саме: характеру вчиненого правопорушення, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, позитивної характеристики по місцю проживання, його майнового стану, який є скрутним, обставин, що помякшують відповідальність, щире каяття.

Враховуючи наведене та малозначність вчиненого правопорушення, суд першої інстанції вважав, що можливо звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного Кодексу України, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 90 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до положень ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу (ч.5 ст.102).

Згідно з ч.8 ст.102 МК України митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Позивачем не заперечується, що вказаний транспортний засіб перебував на митній території України в митному режимі транзиту та не заперечується та обставина, що він не вивіз з митної території України згаданий вище транспортний засіб у строк, визначений МК України.

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України вчинення правопорушення, передбаченого встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

В свою чергу, визначення понять «обставини непереборної сили» та «аварія» закріплено п.2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012р. №657 (Порядок № 657), відповідно до якого обов'язковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність. У цьому розділі терміни вживаються в такому значенні: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Відповідно до п.3 Розділу 8 Порядку № 657 залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Пунктом 5 Розділу 8 Порядку № 657 встановлено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що законодавством чітко визначено умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

В своїх поясненнях, наданих під час розгляду адміністративних матеріалів, позивач, як на підставу не вивезення у встановлений законодавством строк транспортного засобу покликається на факт поломки та перебування транспортного засобу на ремонті. На підтвердження поломки вищевказаного транспортного засобу позивач надав довідку від 05.08.2014 року №385/08, видану СПД ОСОБА_5

Важливо також зазначити, що позивач не повідомив невідкладно митний орган про виникнення поломки транспортного засобу, а документи про перебування автомобіля на станції технічного обслуговування надав лише в ході розгляду адміністративних матеріалів митним органом.

Разом з тим, надана позивачем митному органу довідка вказує лише на те, що автомобіль перебував на ремонті, та жодних доказів того, що ремонту зазначений вище транспортний засіб потребував в результаті аварії або дії обставин непереборної сили, довідка не містить. Позивач не надав належних чином доказів, про те, що згаданий вище транспортний засіб дійсно перебував на станції технічного обслуговування, а саме: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; рахунок-фактура письмового договору, наряду-замовлення на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту, акту передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем).

В жодному із поданих позивачем документів не зазначено про виникнення будь-якої поломки транспортного засобу, а тим більше несумісної із його експлуатацією та рухом.

Разом з тим, поломка транспортного засобу не могла завадити позивачу ОСОБА_2 вивезти його за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті), оскільки жодною нормою митного законодавства України не передбачено способу виконання такого зобов'язання, зокрема, необхідності вивезення транспортного засобу за межі митної території України виключно власним ходом. Законодавець лише визначає обов'язок доставити транспортний засіб до органу доходів і зборів призначення до закінчення строків, передбачених ст. 95 Митного кодексу України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо констатування вчинення ОСОБА_2 порушення митних правил.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо звільнення позивача від відповідальності внаслідок малозначності порушення. Так, частиною 2 ст. 162 КАС закріплено, що при задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 3 ч.1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що постанову іншого органу по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Стаття ж 293 КУпАП вказує, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, суд не має права змінювати штраф в частині накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривні на звільнення останнього від адміністративної відповідальності, у зв'язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, та закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення, так як у даному спорі це не належить до компетенції суду. При цьому суд зазначає, що у даному спорі суд перевіряє лише дотримання процедури та законності прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності митним органом.

Покликання позивача на те, що посадовою особою, якою вирішувалось питання про притягнення його до відповідальності, не враховано всіх обставин справи, зокрема характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують, суд відхиляє, оскільки врахування таких обставин та визначення їх обґрунтованості належить до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття ним рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених вище обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1-2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року у справі № 460/3618/14-а (головуючий суддя Гоцко В.І., м.Яворів) скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2017 року