Справа № 448/810/17
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/810/17
Провадження № 2-а/448/86/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14.12.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі Романченко І.А.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи Крисовицька загальноосвітня школа І ступеня Мостиської міської ради Львівської області та відділ освіти, культури і туризму, молоді та спорту Мостиської міської ради Львівської області, про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Позивачі 03.07.2017року звернулися до суду із зазначеним адміністративним позовом, покликаючись на те, що є батьками учнів Крисовицької Загальноосвітньої школи І ступеня (1-4 клас) і їм з листа відділу освіти, культури і туризму, молоді та спорту Мостиської міської ради від 11.05.2017 року № 522/01-14, стало відомо, що своїм рішенням Мостиська міська рада від 17 травня 2017 року «Про надання дозволу на закриття Крисовицької ЗОНІ І ступеня» надала дозвіл відділу освіти, культури, і туризму, молоді та спорту Мостиської міської ради на закриття Крисовицької ЗОШІ ступеня.

Вважають дане рішення Мостиської міської ради необґрунтованим та незаконним, таким, що порушує права дітей на освіту, що обґрунтовують наступним.

Вказують, що дане рішення було прийнято без консультацій з громадою та без її згоди. Питання закриття Крисовицької школи І ступеня не обговорювалося громадою Крисовицької сільської ради, тим більше ними не надавалася згода на закриття. Не виносилося це питання і на обговорення територіальної громади, не враховані інтереси дітей та батьків села.

Так, зокрема, стверджують, що всупереч вимогам ст.8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, Постанові Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року №996 та Положенню про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого постановою Верховної Ради України від 17 грудня 1993 року N 3748-ХІІ, готуючи проект рішення від 11.05.2017 року не проведено обговорення цього рішення з громадою села. Більше того, про прийняття 11.05.2017 року рішення Мостиської міської ради громада села не була проінформована.

Крім того, зазначають, що при прийняття оскаржуваного рішення була недотримана процедура реорганізації (ліквідації) навчально-освітнього закладу.

Так, відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про загальну середню освіту» реорганізація і ліквідація загальноосвітніх навчальних закладів проводяться у порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до п.4 ст.18 Закону України «Про освіту» порядок створення, реорганізації та ліквідації навчальних закладів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок створення, реорганізації, ліквідації загальноосвітнього навчального закладу був передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №228, яка втратила чинність 02.03.2016 року. Іншого нормативного акту про регламентацію порядку створення, реорганізації та ліквідації загальноосвітніх навчальних закладів Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Зазначають, що не може бути підставою для закриття початкової школи економія коштів.

Відповідно до Закону України від 24 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», з 1 вересня 2016 року фінансування загальноосвітніх навчальних закладів (крім закладів початкової школи), кількість учнів у яких становить менше 25 осіб, за рахунок освітньої субвенції не здійснюється. Тобто, держава гарантує фінансову підтримку сільських шкіл І ступеня.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, що стосуються інтересів дітей, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

З огляду на наведене, просять суд визнати незаконним та скасувати рішення Мостиської міської ради від 17 травня 2017 року «Про надання дозволу на закриття Крисовицької ЗОНІ І ступеня» № 3.

Вимоги підтримано представником позивачів в судовому засіданні.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмові заперечення проти позову (а.с.56,57) та заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи - відділу освіти, культури і туризму, молоді та спорту Мостиської міської ради Львівської області в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях проти позовної заяви (а.с.58-60).

Представник третьої особи - Крисовицької загальноосвітньої школи І ступеня Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_24 в судовому засіданні позов підтримала.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та представників третьої особи, показання свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі є батьками учнів Крисовицької загальноосвітньої школи І ступеня Мостиської міської ради Львівської області.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії довідки Вих. №1 від 06.06.2017року (а.с.8) у Крисовицькій загальноосвітній школі І ступеня у 2016-2017навчальних роках навчалося 11 учнів, а у 2017-2018 н.р. буде навчатися 13 учнів.

Оскаржуваним рішенням Мостиської міської ради Львівської області № 3 від 17 травня 2017 року(а.с.7) було надано дозвіл відділу освіти, культури і туризму, молоді та спорту Мостиської міської ради Львівської області на закриття Крисовицької ЗОШ І ступеня.

Не погоджуючись із спірними рішеннями позивачі скористалися своїм правом оскаржити таке у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

З урахуванням положень наведених правових норм суд зазначає, що об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню Мостиської міської ради Львівської області №3 від 17.05.2017року «Про надання дозволу на закриття Крисовицької ЗОШ І ступеня», суд виходить із наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року N2 встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлений ч.3 ст.2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях вирішується питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту вищезазначених правових норм, орган місцевого самоврядування, який діє в інтересах місцевої громади, уповноважений на пленарних засіданнях ради приймати рішення, зокрема, про реорганізацію (ліквідацію) комунальних установ - навчальних закладів. В свою чергу, орган місцевого самоврядування, під час прийняття рішень зобов'язаний діяти від імені та в інтересах конкретної місцевої територіальної громади або окремих категорій її членів, стосовно яких приймається рішення.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, спірне рішення від 17 травня 2017 року №3 Мостиською міською радою Львівської області було прийнято з огляду лише на економічну складову та з мотивів економії бюджетних коштів, які виділяються на заклади освіти Мостиського району Львівської області, без врахування інтересів місцевої громади с.Крисовичі Мостиського району Львівської області щодо належного забезпечення прав та інтересів дітей, які навчалися в Крисовицькій загальноосвітній школі І ступеня, а також їх батьків.

Так, із наявної в матеріалах справи копії листа старости №10 сіл Крисовичі, Чишки, Нагірне №81 від 06.10.2017року слідує, що загальні збори громадян за місцем проживання з приводу закриття Крисовицької ЗОШ І ступеня не проводились і не скликались.

Крім того, згідно вимог ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що проекти рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

За ч. 1 цієї статті розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

З огляду на викладене, при прийнятті спірного рішення відповідач виступає розпорядником інформації, яка підлягала оприлюдненню за 20 днів до дати розгляду проекту цього рішення.

В матеріалах справи відсутні докази такого оприлюднення.

Таким чином, при прийнятті вказаного рішення відповідачем не було дотримано вимог ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо оприлюднення проекту рішення.

Також суд зазначає, що частиною 4 статті 18 Закону України «Про освіту» встановлено, що потреба в навчальних закладах, заснованих на комунальній власності, визначається місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про освіту» одним із основних принципів освіти в Україні є доступність для кожного громадянина усіх форм і типів освітніх послуг, що надаються державою.

Відповідного до частини 1 статті 14 Закону України «Про освіту» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про загальну середню освіту» реорганізація і ліквідація загальноосвітніх навчальних закладів проводяться у порядку, встановленому законодавством України.

Порядок створення, реорганізації, ліквідації загальноосвітнього навчального закладу був передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №228, яка втратила чинність 02.03.2016 року.

Іншого нормативного акту на регламентацію порядку створення, реорганізації та ліквідації загальноосвітніх навчальних закладів Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 № 44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, що стосуються інтересів дітей, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Тому, суд дійшов висновку, що фактична необхідність у економічній ефективність використання бюджетних коштів закладів та установ освіти Мостиського району Львівської області в цілому не може свідчити про необхідність ліквідації навчального закладу - Крисовицької загальноосвітньої школи І ступеня, з урахуванням права батьків вибору навчального закладу для своїх дітей та прав дитини на доступність середньої освіти, оскільки вирішення економічних питань не може бути здійснено за рахунок обмеження дитині доступу до освіти.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про загальну середню освіту», батьки або особи, які їх замінюють, мають право вибирати навчальні заклади та форми навчання для неповнолітніх дітей; приймати рішення щодо участі дитини в інноваційній діяльності загальноосвітнього навчального закладу; обирати і бути обраними до органів громадського самоврядування загальноосвітніх навчальних закладів; звертатися до відповідних органів управління освітою з питань навчання і виховання дітей; захищати законні інтереси дітей.

Вищевказаною статтею визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право звертатися до відповідних органів управління освітою з питань навчання і виховання дітей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року № 996 визначено Порядок проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, згідно якого консультації з громадськістю проводяться з питань, що стосуються суспільно-економічного розвитку держави, реалізації та захисту прав і свобод громадян, задоволення їх політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів.

Результати проведення консультацій з громадськістю враховуються органом виконавчої влади під час прийняття остаточного рішення або в подальшій його роботі.

Пунктом 5 постанови КМУ №996 рекомендовано органам місцевого самоврядування під час проведення консультацій з громадськістю та утворення громадських рад при органах місцевого самоврядування керуватися затвердженими цією постановою Порядком і Типовим положенням.

З матеріалів справи вбачається, що прийняттю оскаржуваного рішення не передувало обговорення доцільності ліквідації навчального закладу - Крисовицької загальноосвітньої школи І ступеня з усіма батьками учнів, які у ньому навчаються та працівниками навчального закладу.

Суд зазначає, що не проведення обговорень проекту рішення про фактичну ліквідацію навчального закладу та прийняття рішення про його ліквідацію в ігнорування заперечень з боку батьків, не вирішення їх звернення до прийняття рішення, свідчить про протиправність рішення Мостиської міської ради Львівської області № 3 від 17.05.2017року щодо надання дозволу на закриття Крисовицької загальноосвітньої школи І ступеня, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень має бути прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно і розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є законні підстави для задоволення пред'явленого адміністративного позову шляхом визнання протиправним і скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області №3 від 17.05.2017року «Про надання дозволу на закриття Крисовицької ЗОШ І ступеня».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 158 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області №3 від 17.05.2017року «Про надання дозволу на закриття Крисовицької ЗОШ І ступеня».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України потягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.Б. Білоус

Постанова набрала законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.12.2017року.