Справа № 334/532/17 (2-а/334/234/17)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2017 року справа № 334/532/17(2-а/334/234/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі №334/532/17(2-а/334/234/17) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у Ленінський районний суд м. Запоріжжя з позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними щодо відмови в призначенні пенсії за віком, зобовязання призначити пенсію за віком на загальних підставах з 17 січня 2017 року, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення, постанову без змін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_2 з липня 2003 року перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 14).

Листом від 24 січня 2017 року №19/С-1 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у звязку з тим, що з 09 липня 2003 року позивачу вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» довічно. На теперішній час пенсія обчислена за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати за 2007 рік (а.с. 15).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» неправомірними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на загальних підставах з 17 січня 2017 року, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки Україні за три останніх роки, що передують зверненню із заявою про призначення пенсії за віком, суд першої інстанції виходив з того, що до призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивач отримував пенсію за іншим законом - Законом України «Про пенсійне забезпечення», в звязку з чим призначення йому пенсії за віком не є переходом на інший вид пенсії у розумінні частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у звязку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається підпунктом 3 пункту 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування».

Положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» і Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У випадку із заявою ОСОБА_1 не відбулося призначення іншої пенсії за іншим законом.

Оскільки судом установлено, що, позивач скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому неодноразово з 2004 року перераховувалася у визначеному Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» порядку, то відсутні правові підстави для зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за віком за його заявою від 17 січня 2017 року у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При цьому твердження позивача, що пенсія за віком, призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» не є пенсією за віком за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є помилковими з огляду на те, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, тобто позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому того самого виду пенсії, який не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному зясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 197, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі №334/532/17 (2-а/334/234/17) скасувати.

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак