Справа № 760/17030/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
12 грудня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,
суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 17.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.10.2017 позов задоволено частково.
Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» з 21.04.2017.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено статтею 197 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується: посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 (а.с.9); витягом з Протоколу № 220 від 12.03.1998 р. Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до якого вирішено: підтвердити статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, де також вказано про участь у роботах в місті Чорнобиль з 04 травня по 24 червня 1986 року (а.с.8).
Крім того, рішенням Жовтневого районного суду міста Києва Міністерства юстиції Української РСР від 06.12.1993 встановлено факт того, що ОСОБА_1 знаходився в зоні відчуження в період з 28.04.1986 по 24.06.1986, приймав участь в ліквідації наслідків на АЕС в місті Чорнобиль (а.с.12).
З копії військового квитка також вбачається, що позивач з 28.04.1986 по 24.06.1986 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.7).
Відповідно до довідки Жовтневого районного військового комісаріату міста Києва від 15.11.1990 №1191, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 28.04.1986 по 24.06.1986 (а.с.10).
Згідно довідки Центрального архіву Міністерства оборони України від 16.09.1993 №51/9709, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині 832279 прибув: наказ № 1 від 03.05.1986, вибув: наказ № 53 від 24.06.1986 (а.с.11).
21.04.2017 позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.
Не погоджуючись з вказаною відмовою в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Приписами ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: 1) з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 10 років; 2) які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 8 років; 3) які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на зниження пенсійного віку на 5 років.
Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ч. 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів від 20.01.1997 № 51.
Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 - незалежно від кількості робочих днів, з 01.07.1986 по 31.12.1986 - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації.
Виходячи з вищевказаного, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії А 2 категорії є документом, що підтверджує особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право таким особам користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Вказане посвідчення видається учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 01.07.1986 по 31.12.1986 - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а відтак саме посвідчення позивача підтверджує його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, хоча й не містить у періодів роботи в зоні відчуження.
При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що основним доказом участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 2), яке в силу п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджує статус позивача як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає позивачеві право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та зазначає, що оскільки позивач з 04 травня по 24 червня 1986 року працював на територіях радіоактивного забруднення не менше 5 календарних днів, то наявні підстави для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо ненадання первинних документів, оскільки позивач об`єктивно позбавлений можливості надати такі, а надані останнім докази на підтвердження періодів роботи відповідають вимогам ст.70 КАС України, та беруться до уваги судом апеляційної інстанції, як належні та допустимі докази.
Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб`єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій, та не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог в частині.
Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
Апеляційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 17.10.2017 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Г.В. Земляна

Суддя: Є.О. Сорочко