Справа № 229/3904/17
Суддя: Панова Т. Л.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 229/3904/17
Провадження № 2-а/229/147/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом і просила зобов"язати відповідача нарахувати і виплатити їй суму невиплаченої пенсії з грудня 2016року по вересень 2017року в розмірі 877,30грн, а з жовтня 2017року виплачувати пенсію в розмірі не нижче мінімального прожиткового мінімуму встановленого законодавством.

11 грудня 2017 року позивач надала до суду заяву про збільшення позовних вимог і просить визнати дії відповідача щодо недорахування їй пенсії незаконними та зобов"язати відповідача донарахувати і виплатити суму невиплаченої пенсії з грудня 2016р. по вересень 2017р.

Обгрунтовує вимоги таким. З грудня 2016року мінімальна пенсія і прожитковий мінімум для пенсіонерів становить 1247грн. З травня 2017року мінімальна пенсія і прожитковий мінімум - 1312грн. З грудня 2014року її пенсія становить 1191,77грн. Пенсійний стаж становить 33роки 7 місяців. З грудня 2016року пенсія виявилася нижче мінімального прожиткового рівня.

Вона звернулася до відповідача з проханням нарахувати їй пенсію до мінімального рівня, але отримала відмову, з обгрунтуванням того, що пенсія їй була нарахована згідно з Законом України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Конституція України має вищу силу в порівняні з іншими нормативними актами, в тому числі з Законом України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" і пенсію їй повинні були донарахувати до нового прожиткового мінімуму з грудня 2016року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснила, що позивачу 06 жовтня 2014року достроково на 42 місяці раніше призначено пенсію за віком на підставі п. 7-2 прикінцевих положень Закону № 1058 із зменшенням розміру на 21%. Загальний страховий стаж на момент призначення пенсії складав 33роки 7 місяців 28 днів. Пенсія нарахована в сумі 1451,26грн, до неї здійснювалася доплата за понаднормовий стаж 28,47грн. І загальний розмір 1479,73грн пенсії зменшується на 21% за достроковий вихід, що складає 1168,99грн. В таком розмірі пенсія сплачувалася до 01 жовтня 2017року.

01.10.2017року у відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення розміру пенсії" від 03.10.2017 № 2148 позивачу здійснено перерахунок та змінено розмір пенсії, який склав 1452грн. Пенсія за віком нарахована в розмірі 1498,23грн, до неї здійснюється доплата за понаднормовий стаж 43,56грн, отримана сума 1541,79грн зменшувалася на 21% за достроковий вихід на пенсію, та увідповідності до абз.5 п.7-2 Закону № 1058 здійснюється доплата до прожиткового мінімуму збільшеного на 79грн. Тобто з 01 жовтня 2017року позивач отримує пенсію не нижче прожиткового мінімуму. Вважає, що дії відповідача здійсненні відповідно до вимог пункту 7-2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058 . Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012, № 20-рп/2008 від 08.10.2008р, №20-рп/2011 від 26.12.2011р, вважає, що зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж , за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 06.10.2014 року достроково призначено пенсію за віком,відповідно до її заяви, загальний страховий стаж на момент призначення пенсії складав 33 роки 7 місяців 28днів, що дало право на призначення дострокової пенсії (а.с.43,46).

22.02.2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила донарахувати їй пенсію з грудня 2016року до 1247грн, що є прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність. (а.с.29,31)

Листом від 28.04.2017 року відповідач повідомив про відсутність підстави для такого перерахунку, оскільки розмір дострокової пенсії позивача зменшено на 0,5% за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію (42 місяці * 0,5 = 21%).

Таким чином розмір пенсії позивача складає з 01.12.2016 року 1191,77грн, в тому числі 1451,26грн, - основний розмір пенсії за віком , доплата за понаднормований стаж - 37,41грн, загальний розмір пенсії скалдає 1488,67грн та він зменшується на 21% , тобто на 312,62грн . 15,72грн- індексація пенсії (а.с.27)

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом є те, що розмір пенсії позивача станом на 30 вересня 2017року складає 1191,77 грн., що є меншим від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 1 Конституції України закріплено,що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Чинна редакція статті 129 Конституції України визначає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення принципу верховенство права закріплене в ст. 6 КАС України, якою передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе , неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб"єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 55 Конституції України - права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Верховний Суд України в постанові пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 зазначив, що оскільки Конституціямає вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституціїі в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначено, право громадян на пенсії інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014 року, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили дієздатність, визначеного законом.

Статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальна пенсія - це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема Конституції України стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.06 року по справі «Проніна проти України» констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, оскільки розмір її пенсії, яка є єдиним джерелом її існування, починаючи з 01.12.2016 року є нижчим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються : письмовими , речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи вищевикладене та те, що ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено відсутність обмеження у строку давності при отримання пенсійних виплат, суд дійшов висновку, що з грудня 2016 року по 30 вересня 2017року відповідач безпідставно не виплачує позивачу пенсію.

З урахуванням наведеного позовні вимоги щодо визнання дій відповідача незаконними та зобов"язання донарахувати і виплатити пенсію з грудня 2016року по вересень 2017року є доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо зобов"ячзання відповідача з жовтня 2017року виплачувати їй пенсію в розмірі не нижче мінімального прожиткового рівня задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з 01.10.2017року розмір пенсії позивача складає 1452грн. (прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01.05.2017р - 1312грн) .(а.с.74).

Метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В частині 5 цієї статті зазначено, якщо обидві сторони звільнені від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. Згідно ст. 5 Закону України"Про судовий збір" в редакції, яка діяла на момент звернення до суду, Пенсійний фонд України та його органи, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, а тому суд вважає, що судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.241-246,250,255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.12.2016 року по 30 вересня 2017року нижче прожиткового мінімуму встановленого Законом;

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01.12.2016 року по 30 вересня 2017року

В задоволенні вимог щодо виплати пенсії з жовтня 2017року в розмірі не нижче мінімального прожиткового рівня встановленого законодавством відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законнної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18 грудня 2017року. Повний текст рішення складений 21 грудня 2017року.

Суддя: Т. Л. Панова