Справа № 806/1533/16-а
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/79/17
Справа № 806/1533/16-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі : - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання розглянути питання та прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:
18.08.2016 позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вищезазначеним позовом та просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повторну відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 03.04.2013 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №55;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, з 03.04.2013 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням позивачем обов`язків військової служби, одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2208 року №499, зі змінами згідно постанови від 25.07.2011 №815, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 30 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.

Так, позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, зокрема, в складі 60 окремого спеціального батальйону під час виконання миротворчої місії в Югославії.

12.06.1995 під час виконання миротворчої місії в Югославії позивач отримав травму у вигляді закритого компресійного перелому ХІІ грудного хребця.

09.04.2013 у зв`язку із травмою, пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності.

Позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 30 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності відповідно до вищезазначеного закону та постанови КМУ, надавши всі необхідні документи.

Однак, листом від 15.10.2015 Департамент фінансів Міністерства оборони України дійшов висновку стосовно відсутності підстав для подання пропозиції Міністерству оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, через непоширення на нього дії ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 прийнятого на виконання вимог цієї статті, які набули чинності 01.01.2014, та дія яких поширюється на військовослужбовців та звільнених у запас осіб, які отримали первинно інвалідність та звільнені з військової служби після цієї дати.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач оскаржив відмову в судовому порядку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2016, яка була залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 позов було задоволено частково, визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де ведися бойові дії; та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Після цього, позивач повторно звернувся до відповідача через Житомирський обласний військовий комісаріат з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 30 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності відповідно до вищезазначеного закону та постанови КМУ, надавши всі необхідні документи.

Проте, позивач отримав відмову від відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день його звільнення з військової служби діяла ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги, а саме право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням позивач май право лише до внесення відповідних змін до редакції цієї статті, яка набула чинності 01.01.2007.

Вважає такі дії відповідача незаконними та необґрунтованими, а тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання розглянути питання та прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, було направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст..33 КАС України. Разом з тим, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів у справі, зазначав, що позов підтримує у повному обсязі з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях.

Відповідач посилався на те, що дана справа підлягає розгляду окружним адміністративним судом посилаючись на положення ч.1 ст.24 КАС України.

Наполягав, що під час вирішення питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідач керувався виключно роз`ясненнями Міністерства охорони здоров`я України, а саме листом №16.06-16/625/16/10515 від 27.01.2016 стосовно дати встановлення інвалідності, якою є саме дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК, а ні як не повторного.

Вважав, що оскільки станом на момент встановлення позивачу інвалідності під час первинного огляду (09.04.2013) діяла постанова Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», яка на думку відповідача і має бути застосована. Однак наполягав, що фактично позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки введення в дію такої виплати відбулося 10.05.2006 з внесенням відповідних змін до закону, а він (закон) зворотної дії в часі не має.

Відповідач вважає, що позивачем вже були отримані відповідні страхові суми у зв`язку із пораненням, оскільки матеріали справи не містять довідки з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта».

Крім того, посилався на дискреційності повноважень суду щодо неможливості здійснення дій та прийняття рішень, які належать безпосередньо до повноважень відповідача. Вважав, що сама по собі вимога позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги розрахованої не на день звільнення, а на день встановлення інвалідності є незаконною.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до вимог ст.33 КАС України. Разом з тим, надіслала письмові заперечення проти позову, наполягаючи на безпідставності тверджень позивача щодо належності його права виплати одноразової грошової допомоги, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи інформації про настання інвалідності в період проходження військової служби.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР.

Згідно довідки №175 від 09.08.1995 Військової частини НОМЕР_1 , 12.06.1995 ОСОБА_1 при виконанні миротворчої місії в складі 60 окремого спеціального батальйону, який входив до складу багатонаціональних миротворчих сил в колишній Югославії, отримав травму у вигляді закритого компресійного перелому ХІІ грудного хребця.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №53 від 08.04.1999 під час проведення огляду військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_3 старшого прапорщика ОСОБА_1 встановила наступний діагноз: «Поширений посттравматичний остеохондроз нижньогрудного поперекового відділу хребта з наявністю грижі Л 2, Л 3 хребців зі стійким вольовим синдромом при фізичному навантаженні та з помірним порушенням функції хребта. Вертеброгенний посттравматичний хронічний попереково-крижевий радикуліт з ураженням 1 корінця справа з помірним порушенням функції правої ноги. Наслідки компресійного перелому тіла Д12 хребця (1995 рік) у вигляді клиноподібної деформації першого ступеня з больовим синдромом при фізичному навантаженні. Травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Хронічний гастродуоденіт в фазі ремісії. Сечокам`яна хвороба. Мілкі конкременти правої нирки. Вторинний хронічний піелонефрит в фазі ремісії без порушення видільної функції нирок. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби»

Отже, Військово-лікарською комісією було встановлено, що поранення та захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків проходження військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з Довідки до акта огляду МСЕК від 09.04.2013, за результатами первинного огляду 03.04.2013 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності вказано травма, пов"язана з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

03.09.2015 ОСОБА_1 звернувся до Військового комісаріату Житомирського обласного військового комісаріату з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.

15.10.2015 Департаментом фінансів Міністерства оборони України на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 було повернуто документи ОСОБА_1 , як такі, що не відповідають вимогам постанови КМУ від 25.12.2013 №975, та тому, що згідно висновку військкомату заявник не має права на допомогу. Дія ст..16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в новій редакції та Постанови Кабінету Міністрів України (далі Постанови КМ України) №975 від 25.12.2013, на позивача не поширюється, а тому підстави для розгляду поданих документів не вбачається.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду і постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 його позов було задоволено частково, визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де ведися бойові дії; та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 апеляційну скаргу Міністерства оборони України було залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 без змін.

Постанова набрала законної сили та 30.05.2016 позивачу було видано виконавчий лист.

08.06.2016 ОСОБА_1 повторно звернувся до Військового комісаріату Житомирського обласного військового комісаріату з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499.

Як вбачається з Витягу з Протоколу №55 від 08.07.2016 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, з якого вбачається, що розглянувши подані ОСОБА_1 документи, комісія дійшла висновку, що оскільки на день звільнення позивача діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України №3597-VI від 04.04.2006 «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»», який набув чинності 10 травня 2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги. Закон не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_1 , мав право на отримання страхової суми за державним обов`язковим страхуванням відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла до 01 січня 2007 року.

Згідно ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Військовослужбовцям у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону), згідно ч.1 ст.16 якого в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога) гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.

Згідно п.4 ч.2 ст.16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно ч.9 ст.16-3 Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається КМУ.

Так, постановою КМУ від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975)

Зазначений Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена в довідці МСЕК.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в адміністративній справі, якими встановлено поширення дії Постанови КМ України від 28 травня 2008 №499 на ОСОБА_1 , є обов`язковою для суду, що розглядає справу.

Таким чином, поширення дії Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 на ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності з 03.04.2013 та в порядку ст.72 КАС України доказуванню не підлягає.

В силу ч.9 ст.16-3 вищезазначеного Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно з абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (надалі - Порядок №499), грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Так, оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІ групи після звільнення з військової служби та набранням законної сили Закону та Порядку №499, то розмір і порядок виплати одноразової грошової допомоги, якщо інвалідність настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, визначається з урахуванням положень вищезазначених нормативно-правових актів, і буде складати для позивача 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.

Такого самого висновку дійшли і Житомирський окружний адміністративний суд та Житомирський апеляційний адміністративний суд на підставі рішень яких відповідач здійснював повторний розгляд документів позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги останньому.

Таким чином, фактично висновок відповідача, який міститься у Витягу з Протоколу №55 від 08.07.2016 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, за своєю суттю виражає незгоду останнього з прийнятими судовими рішеннями та запереченням обставин встановлених в них.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності прийнятого відповідачем Міністерством оборони України, рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 03.04.2013.

Щодо тверджень представника відповідача стосовно дискреційності повноважень слід зазначити наступне.

Принцип розподілу влади дійсно заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням є здійснення правосуддя.

Проте, суд аналізуючи позицію сторін у справі не вважає визначену позивачем вимогу про зобов`язання призначити та виплатити формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та таким, що можуть вийти за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки обов`язок зобов`язального характеру вже покладався на відповідача відповідними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, з встановленням конкретних обставин, зокрема щодо права позивача на таке звернення через поширення визначених норм законодавства на нього. Однак обставини, які були встановлені в цих рішеннях були повністю невільовані стороною відповідача під час вирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Так, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003№3 рп/2003)

Ст.13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Стосовно зауважень представника відповідача щодо необхідності розгляду справи Окружним адміністративним судом, слід зазначити, що дане питання вже було предметом розгляду як суду першої інстанції так і судом апеляційної інстанції в рамках вирішення даної справи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.03.2017 клопотання сторони відповідача було задоволено та вирішено питання щодо передані справи за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Однак, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017 ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 07.03.2017 була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Тому правові підстави за такої передачі за підсудністю, а отже і прийняття до уваги судом тверджень сторони відповідача в цій частині немає.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975, ст.ст. 2, 9,11,69-71,86, 99,158-163,167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання розглянути питання та прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги як інваліду 2 групи з 03.04.2013 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №55.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи з 03.04.2013 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: