Справа № 591/7198/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/7198/17
Провадження № 2-а/591/758/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача Чхуна С.А.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2017 року працівниками відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Сумській області було виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, який з 03 жовтня 2016 року незаконно перебуває на території України. В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та громадянин Республіки Грузія. 03 жовтня 2016 року прибув до України через пункт пропуску «Бориспіль» з паспортом НОМЕР_1, виданим 08 вересня 2016 року Республікою Грузія і після закінчення дозволеного строку перебування не залишив територію України та мешкає за адресою: АДРЕСА_1. 11 січня 2017 року відповідач одружився з громадянкою України ОСОБА_5, 1941 року народження, однак жодних дій щодо легалізації свого перебування в України не здійснював. Позивач вказує, що відповідач незаконно перебуває на території України, з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, не звертався, не покинув території України самостійно, а тому позивач просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, позивач просить затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України та звернути рішення до негайного виконання.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, пояснив суду, що він розуміє, що незаконно знаходиться на території України, так як не оформив документів, які б надавали йому дозвіл на перебування в Україні. Пояснив, що він має паспорт громадянина Грузії, але не оформив право на тимчасове проживання в Україні. Він розуміє необхідність покинути територію України, але не може це зробити негайно, так як доглядає за своєю дружиною ОСОБА_5, 1941 року народження, яка має ряд тяжких захворювань, в тому числі і серцево-судинні, і вона на даний час не може покинути Україну, так як за станом здоров'я не витримає переліт до Грузії літаком. Відповідач пояснив також, що він не може покинути дружину і виїхати з території України один, оскільки за дружиною нікому доглядати, у неї в Сумах немає рідних та близьких. Відповідач просить надати йому та дружині можливість самостійно виїхати до Грузії через місяць, наприкінці січня 2018 року, до цього часу підтримуючи стан здоров'я ОСОБА_5 Відповідач також просив не поміщати його до пункту тримання іноземців, оскільки нікому буде доглядати за дружиною, і це поставить під загрозу її життя.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2017 року працівниками УДМС України в Сумській області було виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, який проживає на території України без документів на право проживання на території України (а.с.7).

У зв'язку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 22 червня 2017 року громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу (а.с.13).

Із копії паспорта вбачається, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Грузія, в'їхав на території України 03.10.2016 року (а.с.10, 11).

Судом встановлено, що 11 січня 2017 року між громадянином Грузії ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с.12).

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, ст. 1, визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 4 Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Із пояснень відповідача вбачається, що він у жовтні 2016 року прибув на територію України через пункт пропуску через державний кордон «Бориспіль», після чого не виїздив за її межі, одружився з громадянкою України та підтвердив, що після одруження не приймав заходів щодо легалізації свого перебування. Розуміє, що на території України перебуває незаконно.

Дана обставина підтверджується інформацією наданою Головним центром обробки спецінформації Державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що громадянин Грузії ОСОБА_2 в період часу з січня 2017 року по вересень 2017 року Державний кордон України не перетинав (а.с.16-17).

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

22 червня 2017 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення № 88 про примусове повернення з України до Республіки Грузія ОСОБА_2, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 02 липня 2017 року (а.с.7).

22 червня 2017 року відповідача було ознайомлено з вказаним рішенням про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 02 липня 2017 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, про що він поставив свій підпис на рішенні та особисто зазначив, що послуг перекладача не потребує (а.с.8 зворот).

Судом також встановлено з довідок, наданим позивачем, що відповідач посередньо характеризується за місцем проживання, та притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідач надав суду медичні довідки відносно ОСОБА_5, на підтвердження того, що його дружина має ряд тяжких захворювань, та довідку про розмір її пенсії, на підтвердження того, що вони мають достатні доходи, щоб самостійно оплатити собі квитки до Грузії.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 2 ст. 289 КАС України в редакції від 03.10.2017 року передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 ст. 288 КАС України в редакції від 03.10.2017 року, за позовом органу (підрозділу), який подав такий позов, може застосувати до іноземця або особи без громадянства один із таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримаання іноземця або особи без громадянства з метою її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи або організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав в добровільному порядку рішення уповноваженого органу від 22 червня 2017 року про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України, а тому позов в частині примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 підлягає задоволенню

Щодо затримання та поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців суд визначає наступне.

При розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що відповідач має паспорт громадянина Грузії, і при цьому не має документа, що дає право перебування на території України.

Однак відповідач довів, що його дружина ОСОБА_5, з якою він проживає на території України, має в Україні офіційне джерело доходу, а саме: отримує пенсію у розмірі 6207,29 грн. щомісячно. При цьому ОСОБА_5 надала відповідачу ОСОБА_2 довіреність представляти її інтереси в усіх державних, громадських та інших організаціях, в будь-яких банківських установах, одержувати належні їй гроші, тощо.

Таким чином, відповідач та його дружина мають достатнє фінансове забезпечення, щоб самостійно за свої кошти придбати квитки до Грузії та залишити територію України.

За вказаних обставин, суд вважає необхідним відмовити в позові в частині затримання відповідача з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Крім того, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 371 КАС України в редакції від 03.10.2017 року, що це право, а не обов'язок суду за ч. 2 ст. 371 КАС України звернути рішення до негайного виконання, приходить до висновку про відсутність необхідності звернення до негайного виконання рішення суду в частині примусового видворення, та надає відповідачу строк один місяць для виконання рішення суду про його примусове видворення.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 139, 241-246, 271, 288, 289, 371 КАС України в редакції від 03.10.2017 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 - задовольнити частково в частині примусового видворення за межі території України.

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого: АДРЕСА_1, паспорт громадянина Республіки Грузія НОМЕР_1, виданий 08 вересня 2016 року.

В задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 про його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова