Справа № 759/12446/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо не включення в розрахунок пенсії ОСОБА_3 середньомісячних сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати та грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, сум за відпустки та відрядження, сум за шкідливі умови праці та за лікарняні, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням у складі заробітної плати сум матеріальних допоміг на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати, суми грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, за відпустки та відрядження, сум за шкідливі умови праці та за лікарняні з яких справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з коригуванням інших виплат (відповідно до постанови КМУ № 865 від 31 травня 2000 року) у розмір 84 відсотків від сум заробітної плати (згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу», у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, оскільки ст. 58 Конституції України «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом'якшують або скасовують відповідальність особи) з 13 червня 2011 року відповідно до ст.ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу»; стягнуто з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має загальний стаж 36 років 11 місяців 14 днів, в тому числі стаж державної служби 14 років 7 місяців 18 днів (далі - Позивач), вийшла на пенсію державного службовця 14 червня 2011 року з посади головного спеціаліста охорони праці, безпеки життєдіяльності управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

21.02.2017 року позивач звернулася до відповідача з проханням долучити до пенсійної справи нову довідку про складові заробітної плати, та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням у складові заробітної плати «інших виплат», а саме: сум матеріальних допоміг на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати, грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків (постанова КМУ від 24.02.2003 № 212), відпускні, лікарняні листи, за шкідливі умови праці, відрядження з яких справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Листом від 23.02.2017 р. № 403/01/Б-349 Управління відмовило у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та роз'яснено, що у зв'язку з набуттям чинності з 01 травня 2016 року Закону України «Про державну службу від 10 грудня 2015 року» № 889-УІІІ перерахунок пенсії не здійснюється.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство як загальне, так і спеціальне, відносить до складу заробітної плати для призначення пенсії державного службовця усі виплати, без винятку, з яких справляється збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3723-XII), «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 ( далі - Порядок № 22-1 ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У ст. 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII у редакції, яка була чинною станом на 15.06.2011 р., тобто на момент призначення позивачу пенсії за віком на підставі цього Закону, було визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Крім того, з викладених правових норм також вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, на які фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом України в рішенні від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, яке у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначені норми права.

Разом з цим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата, тобто позивач, отримуючи пенсію щомісяця, була обізнана щодо її розміру.

Частиною четвертою статті 45 Закону № 1058-ІV передбачено, що перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо відповідну заяву подано пенсіонером після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи, нову довідку про складові заробітної плати позивач надав до відповідача разом із заявою про перерахунок пенсії 21.02.2017 року, тобто це саме той строк, з якого необхідно було поновити порушене право.

Відтак, відповідач повинен здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст. 45 Закону № 1058-ІV з 01.03.2017 року, тому позовні вимоги до 01.03.2017 року підлягають залишенню без розгляду, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на те, що діючим законодавством України не визначено права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», слід зазначити, що спірним у даній справі є питання не про право позивача на перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а про право на виплату пенсії, обчисленої з урахуванням всіх складових заробітної плати, на які було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та на врахування яких позивач мала право під час призначення пенсії, тобто фактично спір стосується питання виправлення помилок, що були допущені під час призначення пенсії.

Таким чином, оскільки позивачу призначено пенсію на підставі ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», чинного на час виходу позивача на пенсію, тому до правовідносин щодо призначення пенсії застосовуються положення законодавства, чинного на час набуття права на її призначення, оскільки правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 13 червня 2011 року до 01 березня 2017 року та залишення цих позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 13 червня 2011 року до 01 березня 2017 року та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги за період з 13 червня 2011 року до 01 березня 2017 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 19.12.2017.