Справа № 810/2796/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року № 810/2796/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності незаконною та внесення відомостей до Державного реєстру,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з вимогами до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області ОСОБА_2 про визнання його бездіяльності в частині відмови у внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей ухвали ВССУ від 16.06.2017 р. у справі №369/3862/16-ц про зупинення виконання рішення Києво-Святошинського районного суд м. Києві від 29.12.2016 р. незаконною; просив суд внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомості вищевказаної ухвали.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем ст.31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У призначений для розгляду справи час сторони у судове засідання не з'явились, про дату та місце проведення судового засідання, повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності, не надали.

Згідно ч.6 ст.128 КАСУ, суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження за відсутності потреби у допиті свідків та проведенні експертизи.

Дослідивши наявні у справі докази та матеріали, встановивши фактичні обставини справа, з наданням їм відповідної правової оцінки, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених вимог, з урахуванням наступного:

ухвалою ВССУ від 16.06.2017 р. у справі №369/3862/16-ц було зупинено виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2016 р., в тому числі, і в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщргівка, вул. Святошинська, буд.50. Вказана ухвала була зареєстрована спеціалізованим судом в ЄРСР та набрала законної сили.

27.06.2017 р., позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг при Києво-Святошинській РДА із заявою про внесення відомостей ухвали ВССУ від 16.06.2017 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість листом від 30.06.2017 р. №06-14/970 відповідач відмовився проводити реєстрацію поданої заяви, посилаючись на порушення ОСОБА_1 порядку її подання.

Надаючи правової оцінки відносинам, які склалися між сторонами, суд звертає увагу на наступне:

у відповідності до положень ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із ч. 5 ст. 3 Закону вбачається, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Сттатею 26 вищевказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України №1952-IV, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

На підставі частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено , що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМ України від 2512.2015 р. №1127 (далі - Порядок).

За правилами ч.1 ст.24 Закону України №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Вказаний перелік є вичерпним. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у випадках, передбачених ч.3 ст.24 Закону №1952-IV. Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону, не застосовується у разі:1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що є невідємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 5 ст.24 Закону встановлена заборона у відмові в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, законодавцем чітко визначені підстави для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З метою уникнення шахрайських дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також удосконалення процедури державної реєстрації речових прав, Розділ V Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року доповнено статтею 31-1 «Особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів». На підставі норми зазначеної статті Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Згідно частини третьої та четвертої статті 31-1 Закону, державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

Зі змісту статті Закону вбачаються такі особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів: по-перше, специфічність правовстановлюючого документа рішення суду, по-друге, спеціальний субєкт державної реєстрації.

Натомість підпунктом 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань державної реєстрації» від 09.11. 2016 № 806 визначено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили до запровадження відповідної інформаційної взаємодії, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішень судів проводиться за зверненням заявника з дотриманням вимог, установлених підпунктом 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності».

В свою чергу, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» передбачено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, встановленої Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обовязково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

Врахувавши зазначені норми законодавства, можна дійти висновку, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень, заявник повинен звернутися з відповідним рішенням суду до будь-якого державного реєстратора для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або їх обтяжень. І у цьому випадку, проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Як слідує із змісту ухвали ВССУ від 29.12.2016 р., останньою було зупинено виконання рішення суду від 29.12.2016 р. в тому числі і щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину будинку по вул. Жовтневій, 50 в м. Софіївська Борщагівка.

Отже, суд акцентує увагу, що вказаною ухвалою було саме зупинено виконання рішення суду, а не встановлена заборона на вчинення реєстраційних дій, яка включає в себе можливість у будь-який спосіб відчужувати майно, в тому числі і шляхом укладання правочинів, а також заборону органам державної реєстрації прав, які утворені та діють відповідно до Закону № 1952-IV, вчиняти дії, повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно.

За приписами ст.328 ЦПК України, при відкритті касаційного провадження суддя-доповідач у разі необхідності може вирішити питання про зупинення виконання судового рішення, яке оскаржується, до закінчення касаційного провадження. Нормами ЦПК не заборонено вирішення питання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення й на подальших етапах касаційного провадження. При цьому право на зупинення виконання судового рішення не надає суду касаційної інстанції права на застосування заходів забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), про що зазначено і в п. 11 постанови Пленуму від 14.06.2012 р. №10 "Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку".

Таким чином, позивач, підміняючи поняття, звернувся до суду з вимогами про реєстрацію заборони на вчинення реєстраційних дій в межах ухвали про зупинення судового рішення, тобто використовуючи ухвалу про зупинення судового рішення здійснити заходи забезпечення позову.

У зв'язку з чим, суд зауважує, що зупинення виконання судового рішення відбувається виключно в межах Закону України "Про виконавче провадження". Так, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі зупинення виконавчого провадження державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Копія постанови надсилається у триденний строк сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Виконавче провадження зупиняється до винесення окремої ухвали суду про поновлення виконання судового рішення.

Впродовж строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду у порядку, встановленому статтями 28, 32, 33, 78, 79, 80 Закону, а також вживати заходів щодо розшуку боржника або його майна.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 були цілком обґрунтованими та правомірними, оскільки проведені в межах Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Натомість зупинення виконання судового рішення повинно відбуватись у площині виконавчого провадження та стосуватись заборони дій для державного виконавця.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, -відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.