Справа № 761/24290/17
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/590/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві (далі - ГУПФУ в м.Києві), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01.04.2015 року, крім періоду з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року, та зобов'язати відповідача поновити йому нарахування та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01.04.2015, крім періоду з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року, з урахуванням її індексації, у тому числі, за період квітень-грудень 2015 року із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 101 відсоток та за період з січня 2016 року із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 103 відсотки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на пенсійному обліку у відповідача та йому призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24.04.2012 року № 286/2012 позивача призначено на посаду судді Києво-Святошинського районного суду Київської області та відповідно до наказу Голови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2012 року № 63-к зараховано на посаду судді з 22.05.2012 року, де останній працює до теперішнього часу. Оскільки, з 01.04.2015 року позивачу було припинено виплату пенсії, останній 13.04.2017 року звернувся до відповідача з листом щодо здійснення нарахування та виплати пенсії з 01.04.2015 року із врахуванням її індексації. Разом з тим, відповідач листом від 26.04.2017 року відмовив позивачу в задоволенні його вимог, посилаючись на положення Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Позивач в судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неприбуття суду повідомлено не було.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУПФУ в м.Києві та йому призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24.04.2012 року № 286/2012 позивача призначено на посаду судді Києво-Святошинського районного суду Київської області та відповідно до наказу голови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2012 року № 63-к зараховано на посаду судді з 22.05.2012 року, де останній працює до теперішнього часу.

Оскільки, з 01.04.2015 року позивачу припинено виплату пенсії, він 13.04.2017 року звернувся до ГУПФУ в м.Києві з листом щодо здійснення нарахування та виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01.04.2015 року із врахуванням її індексації.

Як вбачається з відповіді, викладеної у листі ГУПФУ в м.Києві від 26.04.2017 року № 9448/03/Г-910, позивачу було відмовлено у задоволенні його вимог з посиланням на положення Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII.

При цьому, у даному листі ГУПФУ в м.Києві також зазначено про нарахування позивачу пенсії за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року, в зв'язку визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення першого речення ч.1 ст. 54 Закону України № 2262-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав, та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний Суд України в рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, а саме - першого речення частини першої ст. 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів» суперечать: статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат; статтям 17, 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і щодо призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, оскільки порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п'ятою ст. 17 Конституції України.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ст. 2 Закону). За нормами ст. 4 Закону (із змінами) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який був установлений у розмірі 101 відсоток до 2016 року та у розмірі 103 відсотка з 2016 року по теперішній час.

Оскільки застосуванню підлягає та норма закону, яка діяла на момент зникнення спірних відносин, індексація пенсії за період квітень-грудень 2015 року повинна здійснюватись із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 101 відсоток.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини першої ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 березня 2016 року (справа № 161/20170/14-а), спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо невиплати пенсії починаючи з 01.04.2015 року могли бути заявлені у межах шестимісячного строку, а про порушення свого права на отримання пенсії позивач повинен був дізнатися з моменту невиплати пенсії.

Разом з тим, у даній адміністративній справі позивачем оскаржується відмова ГУПФУ в м.Києві у нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років, а не дії щодо припинення її виплати.

Таким чином, в даному випадку, строк звернення до суду обчислюється із дати отримання позивачем листа ГУПФУ в м.Києві від 26.04.2017 року № 9448/03/Г-910.

Адміністративний позов поданий до суду 12.07.2017 року, тобто у межах строку, встановленого частиною другою ст. 99 КАС України, відтак підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у даному випадку відсутні.

Вимога про виплату незаконно затриманої пенсії за віком, є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови у вчиненні таких дій, а отже, також заявлена із дотриманням встановленого законом строку для звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано суду будь-яких доказів правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення, в зв'язку з чим вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУПФУ в м.Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01.04.2015 року, крім періоду з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року, та зобов'язати ГУПФУ в м.Києві поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01.04.2015, крім періоду з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року, з урахуванням її індексації, у тому числі, за період квітень-грудень 2015 року із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 101 відсоток та за період з січня 2016 року із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 103 відсотки.

Крім того, оскільки рішення суд ухвалив на користь позивача, за рахунок Державного бюджету України на підставі ч.1 ст. 94 КАС України підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-12, 69-71, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01 квітня 2015 року, крім періоду з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 01 квітня 2015, крім періоду з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, з урахуванням її індексації, у тому числі, за період квітень-грудень 2015 року із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 101 відсоток та за період з січня 2016 року із розрахунку перевищення порогу індексації у розмірі 103 відсотки.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин постанови, а також прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду справи в апеляційному порядку, якщо постанову суду не скасовано.

Суддя: