Справа № 804/5301/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 рокусправа № 804/5301/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельника В.В.

судді: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 804/5301/17

за позовом ОСОБА_1

до 1.Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області;

2.Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області;

3.Головного управління МВС України в Дніпропетровській області

третя особа Професійна спілка атестованих працівників ОВС України

про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі по тексту Відповідач-1), Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області (далі по тексту Відповідач-2), Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (далі по тексту Відповідач-3), в якому просив, з урахуванням уточнень:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Дніпропетровській області № 805 від 16.03.2015 року в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Дніпропетровській області № 119 о/с від 24.03.2015 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- поновити позивача на посаді оперуповноваженого СБНОН Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області;

- стягнути з ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3105,86 грн.

- стягнути з ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначав, що у визначеному законом порядку не була встановлена вина ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, стосовно нього не порушено кримінальне провадження, відсутнє рішення суду про визнання Позивача винним у інкримінованій протиправній діяльності, а тому не було жодних підстав для його звільнення. Крім того, було допущено низку процедурних порушень. Позивачу не надано копії наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності або витягу з наказу; в записі про звільнення в трудовій книжці не вказано причину звільнення; запис не завірений печаткою; вчасно не видано позивачу копію наказу про звільнення. Також, профспілковим органом не надавалась згода на звільнення ОСОБА_1

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі № 804/7428/16 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2015р. у справі №804/5490/15 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що судами попередніх інстанцій не перевірено дотримання Відповідачем порядку та процедури проведення службового розслідування та звільнення, передбачених Статутом та Інструкцією. Крім того, не було перевірено та не встановлено, чи є Позивач членом профспілкових органів, а, якщо так, то чи надавалась такими органами згода на притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2017 року було прийнято до провадження справу № 804/5301/17.

Відповідно до уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Дніпропетровській області № 805 від 16.03.2015 р. в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Дніпропетровській області № 119 о/с від 24.03.2015 р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на займаній посаді;

- стягнути з Головного управління МВС України у Дніпропетровській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі, з моменту звільнення на час постановлення судового рішення судового рішення по справі;

- стягнути з Головного управління МВС України у Дніпропетровській області 10 000,00 грн. завданої моральної шкоди;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 804/5301/17 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, третя особа: Професійна спілка атестованих працівників ОВС України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено (суддя Рябчук О.С.).

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що всі матеріали проведеного службового розслідування надавались Позивачу для ознайомлення, за результатами якого ОСОБА_1 мав можливість надати свої пояснення щодо встановлених обставин, який таким правом не скористався. Доводи Позивача щодо допущення Головним управлінням МВС України у Дніпропетровській області процедурних порушень не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останні не нівелюють порушення, допущеного Позивачем, встановленого за результатами службового розслідування. При цьому положеннями законодавства, чинного на момент проведення службового розслідування та звільнення ОСОБА_1, гарантії, передбачені ч. 3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо звільнення членів профспілкого органу за попередньою згодою профспілки не розповсюджувались на працівників органів внутрішніх справ.

Позивач ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 804/5301/17 та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено обставин, які стали підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з посади. При цьому зауважено, що Позивач лише під час судового засідання дізнався про існування наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 451 від 12.02.2017 року про призначення стосовно нього службового розслідування, у звязку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування книги обліку та реєстрації наказів Відповідача-1 та експертизи щодо дати написання наказу № 451. Зазначено, що відповідно до наказу № 451 останній винесено 13.02.2015 року, а тому пояснення Позивача від 12.02.2015 року надані не у рамках службового розслідування та не можуть засвідчувати відмову ОСОБА_2 від надання відповідних пояснень саме у рамках службового розслідування. Акт про відмову Позивача із ознайомленням із службовим розслідуванням від 17.03.2015 року також не може підтверджувати відмову ОСОБА_2 у наданні пояснень, оскільки останній складено після закінчення службового розслідування. Зазначено, що Відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності чи відсутності у Позивача дисциплінарних стягнень на момент звільнення.

Відповідачем-3 Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області, надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зауважено, що Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за недотримання вимог статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155 в частині обовязку працівника ОВС не зраджувати моральним принципам служби, при цьому наявність чи відсутність в діях Позивача складу кримінального правопорушення не може бути підставою для звільнення останнього від дисциплінарної відповідальності та не може ототожнюватись з відсутністю фактів порушення службової дисципліни. Зазначають, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що свідчить про наявність факту вчинення відповідного правопорушення Позивачем.

Представник Відповідача-3 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 804/5301/17 та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

При цьому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що Позивач ОСОБА_2 повідомлявся судом про наступний розгляд справи 06.12.2017 року о 12:40 годин за адресою, вказаною останнім у апеляційній скарзі: вул. Січеславська Набережна, 6/15, м. Дніпро, 49000, разом з тим, з огляду на відсутність, на дату розгляду справи, відомостей про належне повідомлення Позивача наступний розгляд справи було відкладено на 13 грудня 2017 року о 14:00 годин.

Слід зазначити, що на адресу суду повернувся поштовий конверт із вкладеним поштовим відправленням, зокрема судовою повісткою про розгляд справи 06.12.2017 року, із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до приписів ч. 11 ст. 37 КАС України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи.

Крім того, з метою своєчасного сповіщення Позивача про наступний розгляд справи 13 грудня 2017 року у відповідності до ч. 2 ст. 38 КАС України судом апеляційної інстанції вчинялись дії щодо сповіщення Позивача про наступний розгляд справи за номером телефону, вказаним останнім при поданні апеляційної скарги, але за вказаним самостійно ОСОБА_2 номером останній не відповів.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні, заслухавши представника Відповідача-3, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 19.02.2007 р.

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 05.08.2014 року № 279 о/с позивач призначений оперуповноваженим сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління.

Відповідно до листа Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Дніпропетровській області МВС України від 12.02.2015 року № 18/3-569 прокуратурою Дніпропетровської області в рамках проведення досудового розслідування за кримінальним провадження № 0000725 спільно з УВБ в Дніпропетровській області задокументовано протиправну діяльність працівників СБНОН Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, а саме: їх причетність до незаконного розповсюдження наркотичних та психотропних речових, а також штучного створення ситуацій, які надавали їм можливість вимагати та отримувати від громадян неправомірну грошову винагороду за не притягнення до кримінальної відповідальності за фактами причетності до незаконного обігу заборонених до обігу речовин.

В зазначеному листі вказано, що ОСОБА_1 разом з іншими працівниками міліції СБНОН Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області передали певному громадянину пакунок з речовиною рослинного походження загальною вагою 5 грамів за зовнішніми ознаками схожу на наркотичну речовину «марихуану». Працівники міліції примусили громадянина прийняти пакунок та вказали передати його третій особі.

Також, у листі від 12.02.2015 року № 18/3-569 вказано про те, що за місцем мешкання позивача під час санкціонованого обшуку виявлено та вилучено речовину рослинного походження загальною вагою приблизно 5 грамів, за зовнішніми ознаками схожу на наркотичну речовину «марихуану».

Під час обшуку вилучено подрібнену речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 0,463 г., яка згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Запорізькій області від 12.03.2015 року № 378 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канасібом (марихуаною).

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 451 від 12.02.2015 р. призначено службове розслідування за інформацією про документування протиправних дій окремих працівників СБНОН Кіровського РВ Дніпропетровського МУ у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000725.

За результатами службового розслідування складено висновок від 16.03.2015 р.

Відповідно до вказаного висновку підтверджено факти, викладені у листі від 12.02.2015 року № 18/3-569, та вказано на порушення позивачем вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 р. № 155 та запропоновано звільнити оперуповноваженого СБНО Кіровського РВ Дніпропетровського МУ молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 за порушення вказаних вище положень чинного законодавства України в частині обов'язку працівника органу внутрішніх справ не зраджувати моральним принципам служби за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Також у висновку службового розслідування вказано, що виявлена у помешканні позивача речовина у кількості приблизно 5 грамів, згідно висновку експерта від 12.03.2015 року № 378, схожа на наркотичну.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 12.02.2015 р. Позивач відмовився від надання пояснень при проведенні службового розслідування на підставі ст. 63 Конституції України.

17.03.2015 року працівниками Кіровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області складено акт про відмову Позивача в ознайомленні із службовим розслідуванням.

16.03.2015 р. Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області винесено наказ № 805, яким за порушення службової дисципліни, що виразилося у невиконанні вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155 в частині обовязку працівника органу внутрішніх справ не зраджувати моральним принципам служби ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 119 о/с від 24.03.2015 р. молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-237385) оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління з 24.03.2015 р. звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись із вказаними наказами, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати останні протиправними та скасувати, а також поновити Позивача на посаді із стягненням сум вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку рішенням субєктів владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

У статті 7 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 565-XII) закріплено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 18 Закону № 565-XII встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону № 565-XII працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Статут), а також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення).

Відповідно до п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за порушення дисципліни.

Згідно п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу (далі РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

За змістом пункту 1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Відповідно до Інструкції № 230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення (пункт 5.2) та завершується датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (пункт 5.3).

Згідно з вимогами Інструкції № 230 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (підпункт 6.3.1); брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (підпункт 6.3.2); висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять) підпункт 6.3.3); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України (підпункт 6.3.4); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (підпункт 6.3.5); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення (підпункт 6.3.6).

Як вбачається з матеріалів справи службове розслідування відносно Позивача було призначене відповідно до наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 12.02.2015 року № 451 «Про організацію проведення службового розслідування» (т. 2 а.с.70).

Відповідно до п. 2.2 вказаного наказу одним із членів комісії по проведенню службового розслідування було призначено начальника ССГР ВКЗ Дніпропетровського МУ капітана міліції ОСОБА_4

Цього ж дня 12.02.2015 року Позивач відмовився від надання пояснень згідно ст. 63 Конституції України, про що поставив свій особистий підпис (т.2 а.с.71).

При цьому відповідна відмова адресована саме начальнику ССГР ВКЗ Дніпропетровського МУ капітану міліції ОСОБА_4, що свідчить про те, що Позивач скористався наданим йому законом правом відмови від дачі пояснень саме у межах службового розслідування, що спростовує доводи останнього про відібрання пояснень поза межами службового розслідування та не ознайомлення ОСОБА_1 із проведенням такого розслідування.

Посилання Позивача на факт зазначення у висновку службового розслідування від 16.03.2015 року про те, що останній було проведено на підставі наказу ГУ МВС у Дніпропетровській області від 13.02.2015 року № 451, колегія суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки долучені до матеріалів справи документи у своїй сукупності, а саме відповідний наказ та пояснення ОСОБА_1, свідчать про те, що у вказаному висновку була допущена технічна описка при зазначенні дати наказу.

При цьому слід зазначити, що жодних пояснень стосовно того, в рамках чого Позивач відмовився від дачі пояснень відповідно до пояснень від 12.02.2015 року, ОСОБА_1 ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надавалось.

Крім того, 17.03.2015 року відповідно до акту «Про відмову в ознайомленні із службовим розслідуванням, наказом ГУМВС України в області від 16.03.2015 року № 805 та атестаційним листом ОСОБА_1А.» Позивач відмовився від пропозиції ознайомлення із відповідними документами та без будь-яких пояснень покинув службовий кабінет (т.1 а.с.87).

З огляду на вищенаведені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про дотримання відповідачами встановленої процедури службового розслідування відносно ОСОБА_1, вжиття заходів щодо ознайомлення останнього із відповідними матеріалами, в той час, як Позивачем фактично вчинялись дії щодо ухилення від такого ознайомлення.

За приписами пункту 1.1 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року № 155 (чинних на час виникнення спірних відносин; далі - Правила № 155) поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Пунктом 1.2 розділу IV Правил № 155 встановлено, що норми професійної етики вимагають від працівника: поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними; постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій; поводитись з усіма категоріями громадян однаково коректно незалежно від їх службового чи соціального становища; виявляти повагу та увагу до старших за званням чи віком, завжди першим вітати: молодшому - старшого, підлеглому - начальника, чоловікові - жінку; у спілкуванні з колегами виявляти простоту і скромність, уміння щиро радіти успіхам товаришів по службі, сприяти успішному виконанню ними службових доручень.

У пункті 1.3 розділу IV Правил № 155 зазначено, що працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Згідно зі статтею 1 Статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, а відповідно до статті 2 Статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом статті 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що законодавець визначає як дві різні самостійні підстави звільнення за результатами службового розслідування та за наслідками набрання законної сили рішенням суду за кримінальним правопорушенням.

Із оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 № 805 від 16.03.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС» вбачається, що на Позивача було накладено дисциплінарне стягнення саме за результатами службового розслідування у вигляді звільнення за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника ОВС України, правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, в частині обовязку працівника ОВС не зраджувати моральним принципам служби (т. 1 а.с.77).

Так, відповідно до листа Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Дніпропетровській області МВС України від 12.02.2015 року № 18/3-569 прокуратурою Дніпропетровської області в рамках проведення досудового розслідування за кримінальним провадження № 0000725 спільно з УВБ в Дніпропетровській області задокументовано протиправну діяльність працівників СБНОН Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, а саме: їх причетність до незаконного розповсюдження наркотичних та психотропних речових, а також штучного створення ситуацій, які надавали їм можливість вимагати та отримувати від громадян неправомірну грошову винагороду за не притягнення до кримінальної відповідальності за фактами причетності до незаконного обігу заборонених до обігу речовин.

В зазначеному листі вказано, що ОСОБА_1 разом з іншими працівниками міліції СБНОН Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області передали певному громадянину пакунок з речовиною рослинного походження загальною вагою 5 грамів за зовнішніми ознаками схожу на наркотичну речовину «марихуану». Працівники міліції примусили громадянина прийняти пакунок та вказали передати його третій особі.

Також, у листі від 12.02.2015 року № 18/3-569 вказано про те, що за місцем мешкання Позивача під час санкціонованого обшуку виявлено та вилучено речовину рослинного походження загальною вагою приблизно 5 грамів, за зовнішніми ознаками схожу на наркотичну речовину «марихуану».

Під час обшуку вилучено подрібнену речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 0,463 г., яка згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Запорізькій області від 12.03.2015 року № 378 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канасібом (марихуаною).

Вказані обставини Позивачем спростовано не було.

Відповідно до висновків службового розслідування від 16.03.2015 року комісія прийшла до висновку з огляду на встановлені вище обставини щодо порушення, зокрема Позивачем службової дисципліна, що виразилося у вчиненні дій, несумісних з вимогами, що предявляються до особистих та моральних якостей працівника міліції (т.1 а.с.82).

Відповідно до п.п.2.2.3. п. 2.2 Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема, у разі повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Приписами п. п. 6.3.6 п. 6.3 Інструкції № 230 визначено, що до прав особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування належить оскарження рішення, прийнятого за результатами службового розслідування, у строки та в порядку, що визначені законодавством України.

В той же час, як зі змісту адміністративного позову, так із апеляційної скарги вбачається, що Позивачем фактично не оскаржуються висновки, до яких дійшла комісія, за наслідками такого розслідування.

При цьому, відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, (чинної на час виникнення спірних відносин) працівник органів внутрішніх справ України присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки працівника органів внутрішніх справ закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи присягу, працівник органів внутрішніх справ покладає на себе не тільки певні службові зобовязання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У звязку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння працівником органів внутрішніх справ проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обовязків.

Отже, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на Позивача саме у звязку з вчиненням останнім дисциплінарного проступку, що ним не спростовано, з огляду на надходження відповідної інформації з правоохоронних органів.

Доводи позивача про незаконне звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності і повязані між собою, проте не є тотожними.

Оскаржувані накази видані уповноваженою особою у передбаченому законом порядку, при цьому обраний вид дисциплінарної відповідальності відповідає тяжкості та обставинам проступку, відношенню Позивача до нього, тому підстав для визнання зазначених наказів протиправними немає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем було допущено негідну поведінку проти інтересів служби, що суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на відсутність згоди профспілкового органу на звільнення Позивача, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Частиною 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

В той же час, частиною 9 вказаної статті встановлено, що положення цієї статті в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення не поширюються на прокурорів, працівників органів внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.

Таким чином, відповідно до приписів чинного законодавства згода профспілкового органу на звільнення Позивача зі служби не вимагалась.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 804/5301/17 необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 804/5301/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 18 грудня 2017 року.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов