Справа № 562/3549/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мичка І.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"12" грудня 2017 р. Справа № 562/3549/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "23" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2017р. ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в частині не проведення перерахунку пенсії протиправними та зобов'язати відповідача провести та виплатити йому пенсію, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням виплачених сум з 01.12.2016р. та продовжити надалі нараховувати та виплачувати пенсію згідно вимог ч.2 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", обґрунтовуючи невідповідністю розміру отримуваної ним пенсії гарантованим Конституцією України правом на забезпечення рівня життя, не нижчий прожиткового мінімуму.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23.10.2017р. позов задоволено частково. Визнано дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_3 в зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, протиправними. Зобов'язано Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_3 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01 грудня 2016 року з подальшим перерахунком до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Пенсія позивачу призначена як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 949 гривень.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07.09.2016р. дії відповідача визнано протиправними та зобов"язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність а саме з 01.09.2015р. в сумі 1074 грн. з 01.05.2016 року в сумі 1130 грн. з урахуванням виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на щомісячне отримання пенсійних виплат у розмірі не нижчому, ніж встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (ч.3 ст.28 Закону №1058-IV).

У відповідності до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 грн., з 1 вересня - 1074 грн..

Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року -1074 грн., з 1 травня - 1130 грн., з 1 грудня - 1247 грн..

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що у 2017 році розмір прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня складає 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривень.

Згідно з ч.3 ст.42 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до ст.28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов"язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов"язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Аналіз норми ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008р. №265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виплачується ОСОБА_3 пенсія в порядку та у розмірі, що передбачений Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №265 від 26.03.2008р. та судового рішення у розмірі 1300,00 грн., що є меншим, ніж встановлений Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначений розмір пенсії відповідав розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що був встановлений законом до 01.12.2016р..

Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" з 1 грудня встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі - 1247 грн..

Проте зі зміною розміру прожиткового мінімуму розмір пенсії позивача збільшено не було.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі відповідач не заперечує, що розмір пенсії, яка виплачується позивачу, є меншим, ніж встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996р. № 9 визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Проніна проти України" від 18.07.2006р., "Богатова проти України" від 07.10.2010р. та "Петриченко проти України" від 12.07.2016р. наголошує на тому, що суди мали врахувати посилання позивачів на ст. 46 Конституції України як обґрунтування їхніх вимог, та пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум.

У рішенні у справі "Великода проти України" від 03.06.2014р., Європейський суд з прав людини зазначає, що неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на щомісячне отримання пенсійних виплат у розмірі не нижчому, ніж встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Положеннями ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, позивач має право на пенсію в розмірі не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у зв'язку із чим дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу є неправомірними.

Проте, суд першої інстанції в резолютивній частині помилково зобов'язав відповідача провести перерахунок пенсії у відповідності до прожиткового мінімуму з 01.12.2016р., не врахувавши шестимісячний строк звернення до суду в адміністративних справах.

Як встановлено з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині невиплати пенсії у розмірі відповідно до норм чинного законодавства відбувалося періодично, починаючи з 01.12.2016р., а тому починаючи з грудня місяця, не отримуючи пенсію у належному розмірі позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

До суду з позовом позивач звернувся 02.10.2017 р..

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 02.04.2017 року, тобто з урахуванням 6 місяців до дня звернення з позовом.

Так, згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу отримання в неналежному розмірі пенсії, яка за своєю правовою природою не є одноразовою виплатою, а носить щомісячний та безстроковий характер.

Таким чином, оскільки з позовною заявою позивач звернувся лише 02.10.2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду, облік якого слід вести з 01.12.2016.

Підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, відповідно до частини першої статті 102 КАС України, може бути лише наявність поважних причин такого його пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами.

Однак, позивачем не надано будь-яких доказів існування об'єктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення ОСОБА_3, що унеможливило вчасно звернутись до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи приписи ст.100 КАС України, позовні вимоги з 01.12.2016 по 01.04.2017 слід залишити без розгляду, та скасувати постанову суду першої інстанції у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити частково, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "23" жовтня 2017 р. скасувати в частині задоволення позову про зобов'язання Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_3 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.12.2016р. по 01.04.2017р. та позов ОСОБА_3, в частині зазначеного періоду - залишити без розгляду.

В іншій частині, починаючи з дати - 02.04.2017 року, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23.10.2017р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук