Справа № 642/4186/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 р.Справа № 642/4186/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: П`янової Я.В.
Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2017р. по справі № 642/4186/17
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України
про визнання дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач 2), в якому просив:
1. Визнати протиправним та скасувати п. 7 протоколу №73 від 07.07.2017р. Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.
2. Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку, затвердженим Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року, та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.
4. Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахувати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 згідно з Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.
5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 - денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
6. Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Відповідач-2, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-2 посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.
Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з листопада 1982 року по січень 1985 року у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан.
В 1984 році позивач отримав поранення, контузію, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.
Так, за змістом витягу з протоколу №1168 від 14.05.2013 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - отримані колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя та верхніх кінцівок, (контузія головного мозку), наслідки яких підтверджені висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертиз №375-2013 від 30.04.2013 р., пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 9-11).
Відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА №106371 від 28.09.2015 р. позивачеві була встановлена IІІ група інваліда війни з 28.09.2015 р.
17.01.2017 р. позивач звернувся із заявою до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив вирішити питання про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до приписів ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.
Надісланим позивачу листом №206/ВСЗ від 26.01.2017 р. відповідач вказав, що ним зроблений запит до МСЕК щодо надання завіреної довідки МСЕК про первинне встановлення позивачу інвалідності, оскільки порядок обчислення розміру допомоги залежить від дати первинного встановлення інвалідності та часу повторного огляду.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Ленінського районного суду м. Харкова.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2017 р. по справі № 642/761/17, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги ... та Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014р. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги... та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 12-14).
На виконання вказаного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено висновок та документи позивача до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги.
Однак, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.07.2017 року №1867/ВСЗ позивача повідомлено, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.07.2017 року №73 п.7, вирішено відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки ОСОБА_1 встановлена інвалідність понад 3-х місячний термін після звільнення з військової служби.
Вважаючи протиправними дії та рішення відповідачів, ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги як військовослужбовець, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 р. ( далі - Закон № 2011-ХІІ).
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Про підтвердження обставин поранення позивача свідчать витяг із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1168 від 14.05.2013р., а також висновок фахівця у галузі судово-медичної експертизи №375-2013, згідно з яким поранення, контузія та захворювання ОСОБА_1 могли бути отримані в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто в зазначений строк.
Відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА №106371 від 28.09.2015 р. позивачеві була встановлена IІІ група інваліда війни з 28.09.2015 р. з причин травми, контузії та захворювання, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби.
Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Згідно з положеннями підпункту б пункту 1 статті 16-2 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІІ групи.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-ХІІ, колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 р. № 21-446а14 та від 21.04.2015 р. № 21-135а15, висновки якого є обов`язковими для врахування судами відповідно до положень ст. 244 - 2 КАС України.
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975).
Колегія суддів зазначає, що законодавцем не пов`язано наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням права на отримання одноразової допомоги.
Доводи апелянта про те, що позивачем було надано неповний пакет документів, зокрема, не надано жодного документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивача було призвано на строкову військову службу та звільнено з цієї служби на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства, причинний зв`язок поранення, отриманого ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено саме Центральною військово - лікарською комісією Міністерства оборони України.
Відповідно до приписів п. 4.7 "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей", затвердженого чинним Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 р. за № 1294/26070, - у разі настання інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність повноважень у Центральної ВЛК Міністерства оборони України щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв стосовно колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країні, де велись бойові дії.
Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 р.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, Міністерство оборони України не прийняло відповідного рішення про призначення та виплату позивачу спірної допомоги, а тому такі дії та бездіяльність відповідача є протиправними.
Враховуючи, що Міністерством оборони України не надано доказів правомірності своїх дій, рішення, які полягають у відмові в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.
Окрім того, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги від Міністерства оборони України також встановлено постановою Ленінського районного суду м. Харкова по справі №642/761/17, а відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування п. 7 протоколу № 73 від 07.07.2017р. Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, визнання протиправною відмову Міністерства Оборони України, в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Порядку Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати висновок та документи до нього про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на адресу Міністерства оборони України, оскільки рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги можливо прийняти на підставі наданих позивачем документів та висновку Харківського обласного військового комісаріату згідно приписів п. 13. Порядку 975.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що зобов`язання Міноборони вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги є втручанням у дискреційні повноваження Міноборони, колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно до ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).
Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з метою належного відновлення прав позивача, дійшов правомірного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.
Щодо здійснення судового контролю за виконанням судового рішення колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.
Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 КАС України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 06.09.1978 року по справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Згідно з ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Відповідно до приписів ст. 7 та ст. 8 КАС України Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У справі "Серков проти України" Європейський суд з прав людини наголошує про застосування підходу, який був би сприятливішим для заявника.
З огляду на вищезазначені норми законодавства, практику Європейського суду з прав людини та той факт, що позивач вже вдруге звертається до суду за захистом своїх прав, порушення яких встановлені в ході розгляду судових справ, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2017р. по справі № 642/4186/17 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.