Справа № 580/1784/17
Суддя: Сидоренко Р. В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№ 580/1784/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Р.В.,

за участю секретаря Зубатової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

05 жовтня 2017 року ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги заявою від 17.11.2017 року, звернулася до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Лебединського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо призначення та виплати їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.07.2017 року у розмірі 80 відсотків грошового забезпечення працюючого судді з 21.07.2017 року; зобов'язати Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області включити до стажу, що дає право на призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосередньої роботи на посаді судді Лебединського районного суду (13 років 6 місяців 10 днів): період роботи на посаді помічника прокурора Лебединського району з 26.07.1976 року до 18.07.1983 року - 6 років 11 місяців 22 дні плюс робота на виборній посаді, що зараховується до спеціального стажу роботи в прокуратурі (8 років 9 місяців 13 днів) - всього в прокуратурі 15 років 9 місяців 5 днів, та половину строку за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1974 року до 01.07.1976 року - 11 місяців, всього 30 років 02 місяці 15 днів; зобов'язати Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 12.07.2017 року в розмірі 90 відсотків від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з врахуванням суми допомоги на оздоровлення в сумі 1 333 грн., виходячи із розміру заробітної плати 30 133 грн. на підставі довідок ТУ ДСА України в Сумській області №04.1157/17 від 21.07.2017 року та №04-1679/17 від 02.11.2017 року, без застосування граничного розміру щомісячного грошового утримання судді, з виплатою різниці недоплачених виплат; стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі поданої нею заяви, рішенням Вищої Ради Правосуддя за №2000/0/15-17 від 11.07.2017 року, позивача було звільнено з посади судді Лебединського районного суду у відставку. На підставі даного рішення ОСОБА_1 наказом голови Лебединського районного суду №3-ос від 20.07.2017 року відрахована зі штату Лебединського районного суду 11.07.2017 року. 21.07.2017 року вона звернулася до Лебединського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із зібраним пакетом документів, передбаченим Порядком надання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1 (у редакції постанови від 20.03.2017 року №5-1). Лебединським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області, яке на даний час об'єднане з Білопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області та являється його структурним підрозділом, ОСОБА_1 повідомлено, що з 12.07.2017 року їй відновлена пенсія за віком призначена на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу», а з 21.07.2017 року призначене довічне грошове утримання судді у відставці, розмір якого визначений 80 % суддівської винагороди. Дане рішення вона вважає протиправним та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства. Зазначає, що на час звільнення її у відставку був чинним Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-ІV від 07.07.2010 року, стаття 120 якого передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статі 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VІІ від 12.02.2015 року, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі України, зараховується також час роботи … на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Як підтверджується записами в трудовій книжці, ОСОБА_1 18.07.1983 року була звільнена з посади помічника прокурора Лебединського району, в зв'язку з обранням в радянські органи. Зокрема, 15.07.1983 року вона була обрана секретарем виконкому Лебединської районної Ради народних депутатів, а з 15.03.1990 року обрана керуючого справами виконкому Лебединської районної Ради народних депутатів і звільнена із займаної посади по переводу в Лебединську районну державну адміністрацію. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Закону Української РСР «Про районну Раду народних депутатів Української РСР» №24-У111 від 15.07.1971 року, час роботи депутата в місцевій Раді на постійній основі зараховується до стажу роботи по тій спеціальності, по якій він працював до обрання на виборну посаду. Відповідно до вищезазначеного Закону, стаж роботи у виді 8 років 9 місяців 13 днів, які ОСОБА_1 пропрацювала на виборній посаді в органах Лебединської районної Ради народних депутатів, має бути зарахований до спеціального стажу роботи в прокуратурі Лебединського району і загалом складає 15 років 9 місяців 5 днів. Згідно абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання … зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищи навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Записом в трудовій книжці зазначено, що ОСОБА_1 навчалася в Харківському юридичному інституті з денною формою навчання з 01.09.1974 року до 01.07.1976 року. Половина стажу, який повинен бути зарахований до стажу, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання становить 11 місяців. з урахуванням наведеного вважає, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід зарахувати, крім безпосередньої роботи на посаді судді Лебединського районного суду (13 років 6 місяців 10 днів): період роботи на посаді помічника прокурора Лебединського району з 26.07.1976 року по 18.07.1983 року (6 років 11 місяців 22 дні), робота на виборній посаді, що зараховується до спеціального стажу роботи в прокуратурі (8 років 9 місяців 13 днів), а всього в прокуратурі 15 років 9 місяців 5 днів, половина строку за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1974 року по 01.07.1976 року (11 місяців). Всього 30 років 02 місяці 15 днів, що дає право на отримання мною щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміром 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій не передбачено зарахування до суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям, виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, е не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України Сумської області від 02.11.2017 року, у травні 2017 року ОСОБА_1 виплачена допомога на оздоровлення в розмірі 16 000,00 грн., на яку нарахований та сплачений ЄСВ на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 %. Отже, сума 1333 грн., що становить розмір місячної матеріальної допомоги на оздоровлення, повинна бути врахована при призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Також вважає неправомірним призначення їй щомісячного довічного грошового утримання з дня звернення до Пенсійного фонду, а не з наступного дня після звільнення її з посади судді, як це передбачено затвердженим Постановою №3-1 управління Пенсійного фонду України 25.01.2008 року з подальшими змінами Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, оскільки щомісячне довічне грошове утримання призначається їй вперше і всі документи подані не пізніше трьох місяців з дня звільнення з посади судді.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві просить справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надали письмові заперечення згідно яких зазначають, що з 21.08.2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». З 01.04.2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було тимчасово припинено виплату пенсії, так як позивач працювала на посаді судді Лебединського районного суду Сумської області. Відповідно до поданої заяви від 21.07.2017 року позивачу відновлено пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12.07.2017 року в розмірі 90% від заробітної плати. З 21.07.2017 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 80% суддівської винагороди. При цьому Управління керувалося нормами діючого законодавства, які регламентують перехід пенсіонера з одного виду пенсії на інший, а саме відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підстав документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Позивач скористався правом на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% суддівської винагороди, коли стаж був розрахований за нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», але разом з тим дані норми були використані для призначення права на отримання довічного грошового утримання. Що стосується 2 відсотків, які на думку позивача повинні бути нараховані до 80 відсотків суддівської винагороди, яка використовувалася для визначення розміру пенсійної виплати, вважають дані вимоги безпідставними, оскільки відповідно до розрахунку стажу наданого Лебединським районним судом сумської області позивач працювала на посаді судді лише 13 років 6 місяців 10 днів. Тому просять відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд, відповідно до 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 31.12.2003 року по 11.07.2017 року працювала на посаді судді Лебединського районного суду Сумської області (а.с. 14 - 15).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №2000/0/15-17 від 11.07.2017 року та відповідно до наказу голови Лебединського районного суду Сумської області № 3-ос від 20.07.2017 року, ОСОБА_1 відраховано зі штату Лебединського районного суду Сумської області 11.07.2017 року, у зв'язку з поданням нею заяви про відставку (а.с. 8, 57)

Згідно повідомлення Лебединського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 31.07.2017 року, заява ОСОБА_1 про призначення довічного утримання суддям у відставці, яка подана до управління 21.07.2017 року опрацьована, та за результатами якої, керуючись ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 12.07.2017 року відновлено пенсію за віком, призначену по Закону України «Про державну службу», а з 21.07.2017 року призначено довічне грошво не утримання суддям у відставці на підставі п. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.16).

З листа наданого 22.09.2017 року Білопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області на звернення ОСОБА_1 вбачається, що 21.07.2017 року останній призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 80% суддівської винагороди (а.с.20).

Не погоджуючись з розпорядженням Лебединського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 28.07.2017 року, яким призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків, ОСОБА_1 03.11.2017 року звернулася до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою, в якій просила включити до стажу, що дає право на призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосередньої роботи на посаді судді Лебединського районного суду (13 років 6 місяців 10 днів) період роботи на посаді помічника прокурора Лебединського району, роботу на виборній посаді, що зараховується до спеціального стажу роботи в прокуратурі, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті та призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 12.07.2017 року в розмірі 90 відсотків від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням суми допомоги на оздоровлення в розмірі 1 333 грн. (а.с.61-64).

Листом від 15.11.2017 року Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області відмовило в задоволенні вищезазначеної заяви позивача, в зв'язку з тим, що відповідно до ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, (арбітра) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. За записами трудової книжки період роботи на посаді судді Лебединського районного суду з 31.12.2003 року по 11.07.2017 року складає 13 років 6 місяців 10 днів. Крім того, матеріальна допомога на оздоровлення не зазначена і не включається в перелік складових суддівської винагороди, передбачених ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», так як є одноразовою виплатою. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, а тому їй призначено довічне грошове утримання судді з 21.07.2017 року (а.с.65).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На час виходу ОСОБА_1 у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року (далі - Закон України № 1402-VII).

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 1402-VII, який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Статтею 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року (далі - Закон №2453-VI) було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визначено порядок цього виконання, згідно якого застосуванню підлягає ч. 3 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ до внесення змін ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ, а саме, у редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-УІІІ: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати суді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч.1 ст. 135 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України №2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про вищу раду правосуддя», що набрав чинності 05.01.2017, внесені зміни у п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно яких вбачається, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 призначена на посаду судді Лебединського районного суду Сумської області 31.12.2003 року (а.с. 14 на звороті).

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України №1402-VII було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду роботи на посадах прокурорів і слідчих.

У відповідності до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (в редакції, чинній до 01.03.2008 року) передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Закону Української РСР «Про районну Раду народних депутатів Української РСР» № 24-VIII від 15.07.1971 року, час роботи депутата на виборній посаді в органі Ради зараховується до трудового стажу за тією спеціальністю, за якою депутат працював до обрання на виборну посаду в органі Ради.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 з 01.09.1974 року по 01.07.1976 рік навчалася в Харківському юридичному інституті, з 26.07.1976 року по 18.07.1983 року працювала помічником прокурора Лебединського району прокуратури Сумської області, з 15.07.1983 року - секретарем виконавчого комітету Лебединської районної Ради народних депутатів, з 15.03.1990 року по 28.04.1992 року керуючою справами виконавчого комітету районної Ради народних депутатів.

Таким чином стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 становить 30 років 2 місяці 15 днів, що також підтверджується розрахунком наданим Лебединським районним судом Сумської області від 02.11.2017 року (а.с.58).

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 7 статті 48 Закону України №1402-VII, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування суддів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування суддів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту…. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014р. зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду роботи на прокурорських посадах до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

З матеріалів справи слідує, що відповідач відмовив позивачу включити до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді період її навчання, роботи на посаді помічника прокурора, секретаря виконкому, керуючої справами Лебединської районної Ради народних депутатів.

Однак, в письмових запереченнях відповідачем не наведено жодних переконливих мотивів та не надано доказів, які б служили причиною не зарахування стажу роботи ОСОБА_1 на вищевказаних посадах до стажу, що дає право на отримання довічного грошового утримання.

На думку суду фактична відмова Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді часу навчання та роботи на інших посадах та не проведення перерахунку щомісячного грошового утримання не спрямована на виконання завдань Пенсійного фонду України та забезпечення гарантій закріплених в ст. 126 Конституції України.

Виходячи з вимог ст. 126 Конституції України, ст. 2 КАС України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу навчання в Харківському юридичному інституті, роботи на посаді помічника прокурора, на посадах секретаря виконкому, керуючого справами Лебединської районної Ради народних депутатів, до стажу роботи на посаді судді.

Що стосується позовних вимог про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням суми допомоги на оздоровлення, суд зазначає наступне.

Так, в своїй заяві від 03.11.2017 року ОСОБА_1 просила Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити їй довічне грошове утримання судді у відставці з врахуванням суми допомоги на оздоровлення в розмірі, при цьому до заяви додала довідку територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області від 02.11.2017 року згідно якої в травні 2017 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 16 000 грн., на яку був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22% (а.с.60).

Як вбачається з листа Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 15.11.2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки допомога на оздоровлення в складі суддівської винагороди статтею 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів»не передбачена.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України №1402-VІІІ передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України №1402-VІІІ, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Згідно з частини 1 статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Суд зазначає, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ, за нормами якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, містить IX розділ «Забезпечення суддів».

Перелік складових суддівської винагороди міститься у статтях 133 та 135 розділу «Забезпечення суддів» Закону України №1402-VІІІ.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено ст. 136 Закону України № 1402- VІІІ (IX розділ), тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

Відповідно до п.п. 2.3.3 Інструкції, зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до приписів діючої Інструкції № 5 зі статистики заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області № 04-1679/17 від 02.11.2017 року вбачається, що виплата допомоги на оздоровлення, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати його праці, тобто, є складовою винагороди судді та на цю допомогу нарахований ЄСВ.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Частиною 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Положеннями ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Тобто, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 р. № 21-430а11 та від 06.11.2013 р. № 21-350а13.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу та з якої фактично був нарахований та сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховується в заробіток (дохід) для обчислення його щомісячного довічного грошового утримання, в зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в даній частині підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо призначення останній щомісячного довічного грошового утримання з дня звернення до Пенсійного фонду, а не з наступного дня після звільнення її з посади судді, суд виходить з наступного.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Виходячи з вищезазначеного та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Заперечення відповідача указаних висновків не спростовують.

Оскільки позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в сумі 640,00 грн., то на підставі ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Білопільського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 90, 139, 229, 241-246, 295, 297 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Лебединського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо призначення та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків грошового забезпечення працюючого судді з 21.07.2017 року.

Зобов'язати Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посаді помічника прокурора Лебединського району з 26.07.1976 року по 18.07.1983 року, що становить 6 років 11 місяців 22 дні, роботу на виборній посаді, що зараховується до спеціального стажу роботи в прокуратурі з 15.07.1983 року по 28.04.1992 року, що становить 8 років 9 місяців 13 днів, половину строку за денною формою навчання у харківському юридичному інституті з 01.09.1974 року по 01.07.1976 року, що становить 11 місяців.

Зобов'язати Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 з 12.07.2017 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з включенням суми 1/12 від розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до її заробітної плати, яка враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідок територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області № 04-1157/17 від 21.07.2017 року, №04-1679/17 від 02.11.2017 року, з виплатою різниці недоплачених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Р.В.Сидоренко