Справа № 507/1573/17     
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 507/1573/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Іщенко С.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 (згідно паспорту).

представника відповідача Білоконь Н.О. (за довіреністю),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, за результатом розгляду якого позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Любашівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо не оформлення паспорту громадянина України неповнолітньому ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки, зобов'язавши Любашівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки, виписаний від руки згідно з українським правописом: перші букви прізвища, ім'я та по батькові великими, а далі маленькими, а також зобов'язати проставити вищеназваний відділ ДМС місце реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 у вищеназваному бланку паспорту книжечці.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що по досягненню неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, 16-річного віку, він та його батько ОСОБА_1 у серпні 2017 року звернулися до Любашівського районного сектору ГУ ДФС України в Одеській області із заявою про видачу паспорта без безконтактного електронного носія - в формі паспортної книжечки. Оскільки родина позивача є віруючою, віра забороняє їм отримувати ідентифікацію - номер, електронну цифрову ідентифікацію, тощо. На думку позивача, бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки позивач надав необхідний пакет документів для отримання ОСОБА_3 паспорту у формі книжечки. Проте, працівниками Любашівського районного сектору Головного управління ДМС України в Одеській області була проведена спроба відмовити позивачу у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, а повний пакет документів (заяву про видачу паспорта, свідоцтво про народження та дві фотокартки 3,5х4,5 см) не прийняли, взяли тільки заяву, мотивуючи це тим, що буде подана відмова у письмовій формі. Офіційну відмову у видачі паспорта позивач отримав 02.09.2017 року за підписом Щербатого О.В. завідувача Любашівського районного сектору ГУ ДМСУ в Одеській області. В даному листі були розписані умови, які необхідно виконати, щоб отримати паспорт громадянина України у формі ID-картки по досягненню людиною 14-річного віку.

19.09.2017 року позивач подав заяву до Любашівського районного сектору ГУ ДМСУ в Одеській області, в якій вказав про відмову в оформленні та отриманні паспорта у вигляді ID-картки та наголосили, що отримання пластикової картки типу ID є правом, а не зобов'язанням, а форма паспорта у вигляді паспортної книжечки не скасована і є діючою. До заяви додавалися необхідні документи для отримання паспорта у вигляді книжечки. 29.09.2017 року позивачу було відмовлено у видачі паспорта громадянина ОСОБА_3 у вигляді книжечки.

На думку позивача, відповідач проявив протиправну бездіяльність, не надаючи паспорт громадянина України у формі книжечки, чим порушив загальні права позивача та інтереси, оскільки чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Також, позивач зазначив, що відповідач у своєму листі на звернення позивача зобов'язаний був вказати одну з підстав визначених ст. 16 Закону № 5492-VI для відмови у оформленні паспорта ОСОБА_3 у формі книжечки оскільки паспорт громадянина України в розумінні ст. 21 вказаного Закону є документом.

Позивач під час судового розгляду справи, позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові, додатково зазначив, що поняття в законодавчих актах слова «особа» («фізична особа») не ідентично поняттю громадянства та людини, фізична особа не може бути громадянином своєї країни. Паспорт громадянина України у формі картки не може бути визнаний позивачем, оскільки картка це чип, та до цього номеру буде прикріплена уся інформація про людину, що призведе до тотального контролю держави над людьми.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, з огляду на які ГУ ДМС України в Одеській області вважає адміністративний необґрунтованим та таким, що не належить до задоволення. Відповідач вказує на те, що ЗУ № № 5492-VI від 20.11.2012 року « Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи. Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Отже, законодавством чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій. Разом з тим, ст. 13 Закону чітко визначає, які саме дані можуть не вноситись до безконтактного електронного носія. Представник відповідача також вказує на те, що постановою № 302 була передбачена можливість до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки. Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.11.2016 року припиняється. Крім того, представник відповідача вказує на те, що сама по собі заява у дозвільній формі подана 19.08.2017 року ОСОБА_1 не є підставою для видачі паспорту будь-якого зразка. Також, представник відповідача зазначив, що жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту законодавство України на день звернення позивачів до суду - не містили.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 02.09.2017 року Любашівським районним сектором ГУ ДМС України в Одеській області було надано відповідь ОСОБА_3 на заяву щодо оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, з огляду на яку сектор повідомив, що відповідно до Постанови КМУ від 25.03.2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійним та знищення паспорта громадянина України» (в редакції постанови КМУ від 26.10.2016 року № 745) ( далі - Постанова № 302), паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. У зазначеній відповіді зазначено перелік документів, які необхідно подати для оформлення паспорта громадянина України вперше особі, яка досягла 14-річного віку.

19.08.2017 року ОСОБА_3 та його батьки звернулися до Любашівського районного сектором ГУ ДМС України в Одеській області із заявою, з огляду на яку вказали, що не мають наміру оформляти ОСОБА_3 паспорт у формі пластикової картки типу ID-1 та вимагали видати бланк паспорта громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки та проставити відмітку ресєьтрації місця проживання у паспорті.

29.09.2017 року на адресу ОСОБА_1 Любашівським районним сектором ГУ ДМС України в Одеській області було надано відповідь № 5138/1676, з огляду на яку повідомлено позивача про припинення оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року та зазначено, які документи необхідно подати для оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина (далі - Положення №2503-XII).

Згідно з пунктами 1, 3 Положення №2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Згідно з преамбулою Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», цей Закон визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Суд зазначає, що вважає помилковими доводи позивача з приводу встановлення на законодавчому рівні можливості отримання паспорту громадянина України, як у формі книжечки, так і у формі ID-картки, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Таким чином, законом, який визначає правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи, чітко визначено, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, а у формі книжечки може бути виготовлено інший документ залежно від змісту та обсягу інформації.

Приписами ч.2 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 302 .

Пунктом 2 вказаної постанови визначено запровадити із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України , затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII; з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 постанови № 302 встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, Любашівський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області, зобов'язаний забезпечувати оформлення та видачу паспортів громадянам України у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме здійснювати видачу паспортів у вигляді картки.

Суд зазначає, що з огляду на положення ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб'єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Саме статтею 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. При цьому жодних альтернатив стосовно його форми закон не передбачає.

Крім того, як зазначено вище судом, відповідно до ч. 2 ст. 15 та абзацу 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №302, якою затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Суд зазначає, що норми Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320, є чинними, однак застосовуються до паспортів, виданих у формі паспортної книжечки відповідно до порядку, що діяв до 01.11.2016, що узгоджується із положенням пункту 3 постанови №302.

З огляду на матеріали справи, 09.03.2017 року, відповідно до наказу ДМС України № 48/аг, передало на баланс апарату ДМС України 6000,00 шт. бланків паспортів серії ОК.

Відповідно до доручення ДМС України № Д/92/217 від 15.06.2017 року, начальникам Головних управлінь за зазначено про припинення з 16.06.2017 року в територіальних підрозділах ДМС прийом заяв на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що на момент звернення позивача із письмовою заявою від 19.08.2017 про видачу паспорту у формі книжечки, відповідач був повністю забезпечений обладнанням для виготовлення паспорта громадянина України у вигляді картки, а бланки паспортів громадянина України у вигляді паспортної книжечки у відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Отже, законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов'язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

Приписами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Проживання громадян, зобов'язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України є адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що пп. 13 п. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України», викладено у новій редакції статтю 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», яка вже не містить гарантії права на відмову через свої релігійні переконання від отримання документа з імплантованим у бланк безконтактним електронним носієм, або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Згідно з ч. 5 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб'єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім'я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово «відмова».

Згідно з ч. 9 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, який досяг вісімнадцятирічного віку, вносяться засоби електронного цифрового підпису в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, вноситься додаткова (змінна) інформація.

Під час судового розгляду справи суд встановив, що позивачем не було дотримано встановленого чинним законодавством України порядку звернення для отримання паспорту громадянина України. Вказаний факт не заперечувався позивачем, так як останній зазначив, що за своїм внутрішнім переконанням не міг оформлювати та писати таку заяву.

З огляду на матеріали справи, бажання позивача отримати паспорт, який би не містив безконтактного електронного носія, обумовлене релігійними переконаннями заявника, сина позивача.

Однак, доводи позивача щодо дискримінації громадян за релігійною чи віковою ознакою з боку Любашівського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області та порушення ст.ст. 3, 53 Конституції України, а саме приниження гідності сина позивача та позбавлення його права на освіту (а саме прийняття участі в лютому 2018 року в здачі ЗНО) - нічим не підтвердженні.

Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов'язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов'язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно з ст.2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації, в Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ст.4.Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», рівноправність громадян незалежно від їх ставлення до релігії. Громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов'язків. Заміна виконання одного обов'язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Як зазначено ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд не вважає відмову відповідача від надання сину позивача паспорту у вигляді книжечки, як неспіврозмірне обмеження свободи сина позивача на вираження своїх релігійних поглядів та переконань, оскільки, держава має право мати інформацію щодо своїх громадян для захисту суспільної безпеки і порядку.

Суд звертає увагу на Рішення Комітету по правам людини у відповідності з Факультативним протоколом до Міжнародного пакту про громадянські та політичні права на 111-й сесії (7-25 липня 2014 року) Організації Об'єднаних Націй (повідомлення « 1990/2010) ОСОБА_5 проти Біларусі, де в п. 4 «Совместного несогласного мнения членов Комитета ОСОБА_6 и ОСОБА_7» зазначено:

«Мы не можем считать, что статья 18требует от государства-участника выдавать автору паспорт без личного идентификационного номера. Подобные паспортам документы предназначены для упрощения идентификации отдельных лиц в целом ряде контекстов. Международный опыт подтверждает, что включений личных номеров в паспорта повышает их надежность и эффективность, а потребность в таких номерах на документах, которые могут использоваться для международных поездок, носит еще более острый характер, чем во внутреннем контексте, когда правительство обладает другими формами информации о своих собственных гражданах. В данных обстоятельствах даже без ответов государства-участника мы не можем охарактеризовать отказ в выдаче автору паспорта без личного номера как несоразмерное ограничение свободы автора на выражение своей религиозности или убеждений, а скорее как необходимое для защиты общественной безопасности и порядка по смыслу пункта 3 статьи 18.».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує питання відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

12.11.1973 року Україна ратифікувала Пакт про громадянські та політичні права, 25.07.1991 року Україна ратифікувала Факультативний Протокол до Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, чим визнала компетенцію Комітету по правам людини.

Таким чином суд робить висновок, що оскільки відповідно до ч.2 Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», кожен громадян України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України, то позивач не може відмовитись від виконання обов'язку отримати паспорт посилаючись на релігійні переконання. Жодних виключень з цього обов'язку ані ст.35 Конституції України, ані ст.21 зазначеного Закону не містять.

Крім того, суд зазначає, що не приймає до уваги посилання представника позивача про необхідність дослідження судом відомостей Інтернет ресурсу «Вікіпедія» з приводу визначення ключових понять, які мають бути встановлені під час прийняття рішення по справі, оскільки суд при здійсненні правосуддя керується виключно чинною нормативно-правовою базою, а не інформацією, що міститься ві мережі Інтернет.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

19 грудня 2017 року.