Справа № 820/2401/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 р.Справа № 820/2401/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О. А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лук'янцева С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. по справі № 820/2401/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.06.2017 р. № , , , .

Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області № Ф- від 01.06.2017 р.

Скасовано рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 01.06.2017 р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 778,90 грн.

ГУ ДФС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову окружного Сумського адміністративного суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення обставин справи, не врахування доводів податкового органу, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.195 КАС України справа розглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_3 валютного та іншого законодавства за період з 09.12.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт № 3714/20-40-13-15-07/НОМЕР_6 від 18.05.2017 р.

За висновками акту перевірки зазначено про порушення позивачем п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України,в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет у сумі 34 879,00 грн., в т.ч. за липень 2016 р. на суму 12 259,00 грн., серпень 2016 р. 16 537,00 грн., вересень 2016 р. 6 084,00 грн.; - п. 177.2. п. 177.4. ст. 177 ПК України, у результаті занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 12 903,19 грн., у т.ч. за 2016 р. 12 903,19 грн.; - абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" , у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у загальному розмірі 14 826,04 грн., в т.ч. за 2016 р. 14 826,04 грн.;- п.п. 1.2. п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України у результаті занижено суму військового збору 1075,26 грн. в т.ч. за 2016 р. 1 075,26 грн.;- п. 177.10. ст. 177 ПК України не ведення обліку доходів та витрат за період 09.12.2015 31.12.2016 р.;- п.п. 16.1.12. п. 16.1. ст. 16, п.п. 20.1.6. п. 20.1., ст. 20, п. 44.1., п. 44.3. ст. 44 ПК України , в частині не надання книги обліку доходів та витрат, з огляду на не підтвердження товарного характеру наданих послуг .

01.06.2017 року відповідачем винесено :

- податкове повідомлення-рішення № від 01.06.2017 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 43 598,75 грн., в тому числі: 34 879,00 грн. за основним платежем та 8 719,75 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.06.2017 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 16 128,99 грн., в тому числі: 12 903,19 грн. за основним платежем та 3 225,80 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.06.2017 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 1 344,08 грн., в тому числі: 1075,26 грн. за основним платежем та 268,82 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.06.2017 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.06.2017 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальну суму 14 826,04 грн.;

- рішення № від 01.06.2017 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску в сумі 1 482,60 грн.

Фактичною підставою для прийняття вказаних рішень слугували висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій в період з липня-вересень 2016р. між позивачем та ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ТОВ «ДОНХІМТРАНС», ПП. «НИКИФОРОВ», ФОП ОСОБА_10 , а також неведення книги обліку доходів та витрат.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанцій виходив з того, що відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, передбачений законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Справа переглядається судом в межах вимог апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС УКраїни.

Відповідно до п.187.1 ст.187 АК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції та господарський характер понесених за нею витрат.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_3 перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податку на додану вартість , видами діяльності позивача є роздрібна та оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Так, в спірний період позивачем продано ТОВ "ДОНХІМТРАНС", "ПП НИКИФОРОВ", ФОП ОСОБА_10 шини, що підтверджується видатковими накладними, рахунками на оплату, податковими накладними, платіжними дорученнями.

Доставка зазначеного товару покупцям здійснена позивачем з залученням перевізника ФОП ОСОБА_4 на підставі договору від 05.07.2016 року № 05/07-1 на виконання перевезень автомобільним транспортом , за умовами якого ФОП ОСОБА_4 здійснював перевезення вантажів, наданих позивачем в обсягах згідно із заявкою.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем як до перевірки, так і до суду надано договір, акти виконаних робіт, видаткові, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, виписки з банку щодо оплати наданих послуг, рахунки на оплату. (т. 1 а.с. 46 - 144).

За змістом частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 2, 3 статті 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (регістри). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: видаткових накладних; податкових накладних; банківських виписок; акти виконаних робіт документів, що свідчать про господарський характер понесених витрат.

В апеляційній скарзі податковий орган зазначає, що позивачем не надано до податкової перевірки товарно-транспортних накладних, а тому та надання їх лише до суду не може свідчити про протиправність дій податкового органу при прийнятті рішень та правомірність формування позивачем валових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що товарно-транспортні накладні були надані позивачем до суду, проте відповідачем не спростовано їх наявність та не висловлено зауважень до їх змісту, а у суду відстуні підстави не приймати до уваги зазначені докази.

Колегія суддів зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

В порушення наведених процесуальних положень відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і доказів на підтвердження недобросовісності контрагентів позивача, як платників податків або можливої їх фіктивності .

На момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача з його контрагентами мали реальний характер, відповідають напрямкам його господарської діяльності та були використані у господарській діяльності.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушення податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, валових витрат, та як наслідок відсутності порушень при сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору за спірними господарськими операціями.

Доводи податкового органу щодо заниження позивачем податкових зобов'язань по господарським операціям в період з липня-вересень 2016р. з ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_11 колегія суддів вважає необґрунтованими.

З акту перевірки, так і з пояснень відповідача в суді, вбачається, що податковим органом не встановлено в отримання позивачем доходу від здійснення вищевказаних господарських операцій, податкові накладні з цими контрагентами не зареєстровані в реєстрі.

Донарахування по цим господарським операціям здійснені податковим органом на підставі товарно-транспортних накладних, належним чином не оформлених, та наданих позивачем на перевірку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені товарно-транспортні накладні не є первинними документами на підставі яких позивачем формувалися зобов'язання, а є чернетками, доход по цих операціях позивачем не отримано, а отже вірними є висновки суду про протиправність висновків податкового органу щодо заниження позивачем по цим операціям податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 34 879,0 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції (відсутність Книги обліку доходів та витрат).

Судом першої інстанції встановлено, що податкове повідомлення-рішення має недоліки, а саме складено на підставі Акту перевірки від 18.01.2017р., яка не проводилась щодо позивача, також містить зазначення податкової адреси платника податку , яка не є адресою позивача. Доводи податкового органу, що зазначене є опискою не підтверджені жодними доказами.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підтвердження позивачем належними та допустимими доказами реальності фінансово-господарських операцій з контрагентами та правомірності формування податкового кредиту.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Таким чином, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав доказів на підтвердження правомірності податкових повідомлень-рішень, та на спростування висновків суду першої інстанції, проте позивачем належними та допустимими доказами по справі, спростовано доводи податкового органу, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірні податкові повідомлення- рішення є протиправними.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, правильно з'ясував обставини та надав оцінку доказам, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. по справі № 820/2401/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 18.12.2017 р.