Справа № 813/2314/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10972/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2017 року фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області за № від 19.06.2017 року про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 95403,34 грн.

Постановою від 19 жовтня 2017 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що ФОП ОСОБА_3 провів розрахунок з нерезидентом готівкою в розмірі 8180,0 доларів США, тобто здійснив платіж без уповноваженого банку, чим порушив ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993р. ,,Про систему валютного регулювання та валютного контролю. Еквівалентна сума (вартість) зазначених валютних цінностей, перерахована у валюту України за обмінним курсом НБУ на день здійснення таких операцій становила 95403,34 грн..

Висновки суду першої інстанції щодо перебігу строку 1095 днів є помилковими, оскільки позивач здійснив платіж 15.05.2014, який повинен бути відображений в декларації за II квартал 2014. Тому відповідач вважає, що термін, протягом якого контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків (1095 днів) починатиме відлік з останнього дня граничного строку подання податкової декларації ,,Про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.07.2014 року, а якщо така податкова декларація була надана пізніше - за днем її фактичного подання (декларація подана платником 16.07.2014 року, граничний строк подання - 10.08.2014 року). Тобто, термін визначення суми зобовязань контролюючий орган не порушив.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що за наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року, оформленої актом від 06 червня 2017 року №672/13-01-13-07/НОМЕР_1, Головне управління ДФС у Львівській області 19 червня 2017 року прийняло податкове повідомлення-рішення за №, яким застосувало до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 95403,34 грн.

Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач допустив порушення :

- ст. 2 Закону України ,,Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті по контракту від 19.08.2014р. №19/08 з нерезидентом ,,POL-EXPORT;

- ст. 5 Закону України ,,Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме: не була перерахована до Державного бюджету України позитивна курсова різниця, яка виникла в результаті повернення валютних коштів по контракту від 19.08.2014р. №19/08 з нерезидентом ,,POL-EXPORT в розмірі 6211,50 грн.;

- ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993р. ,,Про систему валютного регулювання та валютного контролю із змінами та доповненнями, що призвело до порушення резидентом порядку розрахунків в іноземній валюті в розмірі 95403,34 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не допустив порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а тому відсутня й можливість застосування санкцій.

Крім того, суд дійшов висновку про прийняття відповідачем оскарженого податкового повідомлення-рішення за межами перебігу 1095-денного строку.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 20 лютого 2014 року фірма ,,Belwood Foods Ltd. (Великобританія) , як Продавець, та ФОП ОСОБА_3, як Покупець, уклали Договір купівлі-продажу №20/2, згідно п.п.1.1 п.1 якого Продавець зобовязався продати Покупцю птицю, мясо птиці, її субпродукти, мясо птиці механічної обвалки (ММО) та, якщо буде потрібно, інші товари, а Покупець зобовязався оплатити його на умовах цього Договору.

Відповідно до п.п.4.4 п.4 Договору загальна сума по цьому Договору складає 500000 доларів США. Як вказано в п.п.5.1 п.5 Договору Покупець повинен зробити попередню та післяоплату вартості товару шляхом банківського переказу. Гроші повинні бути зараховані на рахунок Продавця до того, як вантажівка прибуде до місця навантаження.

Суд першої інстанції встановив, що передоплата товару була здійснена позивачем, що засвідчується звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку 8890 ,,ОСОБА_3 підприємець з 01.01.2014 р по 31.03.2014 р..

Натомість, відповідач стверджує, що оплата позивачем поставленого товару була здійснена не в повному обсязі, оскільки існує різниця на суму 8180 дол. США, яка оплачена позивачем готівкою 15.05.2014 р.

Свої доводи податковий орган обґрунтовує тим, що ним була отримана відповідь з Львівської митниці ДФС України від 19.05.2017 року №719/7/13-70-19/41 з додатками. Одним із додатків є інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014 року від контрагента позивача - фірми ,,Belwood Foods Ltd. (Великобританія), в якому сума до оплати дорівнює 19116,12 дол. США.

Водночас, позивач оплатив інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014 року на суму 10933,52 доларів США. Тому, різниця між наведеними сумами становить 8182,26 дол. США, які митний орган трактує як 8180,00 дол. США.

Крім того, у листі від 19.05.2017 року №719/7/13-70-19/41 Львівська митниця ДФС зазначила, що згідно отриманих документів ,,BELWOOD FOODS Ltd. підтвердило автентичність наданих до митного оформлення документів, зокрема, інвойсу №BEL2137/14, CMR №54163 від 12.03.2014 та сертифікату про походження товару загальної форми №РА1789118 від 12.03.2014. Разом з тим, як зазначено ,,BELWOOD FOODS Ltd. у своєму листі на адресу HM Revenue and Customs, фактично ними був завантажений та відправлений вантаж, що включав стандартний товар та частку товару вищої якості та вищої фактурної вартості. ,,BELWOOD FOODS Ltd. визнають, що інвойс №BEL2137/14, відповідно до якого фактично був проданий товар, був виставлений та оплачений в сумі 19116,12 дол. США, що підтверджується наданою банківською випискою.

Таким чином, митною вартістю партії товарів, що переміщувалися CMR №54163 від 12.03.2014 та інвойс №BEL2137/14 від 12.03.2014 фактично сплачена сума коштів - 19116,12 дол. США з урахуванням транспортних витрат у сумі 1130 Євро.

Разом з тим, позивач надав суду подав копію листа англійською мовою з перекладом на українську мову від ТОВ ,,Белвуд Фудз, датованого 31.10.2016р., та копію листа англійською мовою з перекладом на українську мову від Митної та податкової Служби Великобританії, датованого 21.03.2017р.

У вказаних листах підтверджено факт продажу товару в березні 2014 року ТОВ ,,Белвуд Фудз клієнту ФОП ОСОБА_3 Михайловаичу в Україні, а також отримання на рахунок фірми покритої оплати за товар (платіж, отриманий від ОСОБА_3 покриває цей вантаж і аналогічні вантажі такої ж вартості).

Також ТОВ ,,Белвуд Фудз ЛТД зазначило, що до митних агентів був поданий некоректний інвойс, тому в експортній декларації була зазначена та задекларована неправильна сума. Протягом 2014 року, ФОП ОСОБА_3 Михайловаич купував у них один і той же самий вид товару, який мав одну і ту саму ціну (приблизно 10-12000$ за завантаження).

Судом першої інстанції також встановив, що інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014р., представлений відповідачем, є лише проектом інвойса, оскільки на ньому відсутні підписи уповноваженої особи фірми ,,Belwood Foods Ltd. (Великобританія), яка підписала цей документ і відтиск печатки нерезидента.

У той же час позивач надав суду інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014р., на якому наявний підпис уповноваженої особи фірми ,,Belwood Foods Ltd. (Великобританія), підтверджений печаткою нерезидента, стоять штампи Ягодинської та Львівської митниць з датами 17.03.2014р. і сумою 10933,52 доларів США, яка була оплачена позивачем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України від 16.04.1991 року № 959-XII ,,Про зовнішньоекономічну діяльність визначено, що всі субєкти зовнішньоекономічної діяльності мають право, зокрема, самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до ст. 22 Закону № 959-XII державній податковій інспекції, крім річного фінансового звіту, надається також інформація про суми сплачених податків на імпорт та експорт - щомісяця, не пізніше 10 числа місяця, що слідує за звітним. Національному банку України (або за його дорученням - банку для зовнішньоекономічної діяльності України) надається інформація про суми по обовязковому розподілу частини виручки в іноземній валюті - чотири рази на рік, не пізніше 15 числа місяця, що слідує за звітним періодом.

Згідно з пунктом 1 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993р. ,,Про систему валютного регулювання та валютного контролю у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України - гривня. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки в порядку, установленому Національним банком України.

Пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 визначено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого статтею 7 цього Декрету, - штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.

Виходячи з аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог п.1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93, передбаченої п.2 ст. 16 цього ж Декрету, необхідно встановити факт порушення розрахунку не через уповноважені банки.

Податковий орган, на якого в силу приписів ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України покладений тягар доказування правомірності свого рішення, доказами такого порушення наводить інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014р. та документ, датований 11.01.2017 року, в якому зазначено, що 15.05.2014 року через банк проведено готівкою 8180,00 доларів США по розрахунках фірми ,,Belwood Foods Ltd. та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 83).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані документи не є належними доказами, оскільки не містять відповідних реквізитів, притаманних офіційним документам, зокрема підписів відповідальних осіб, печаток, штампів, тощо.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на той факт, що у документі, датованому 11.01.2017 року, сума 8180,00 доларів США зазначена з мінусом. Тому не зрозуміло, чи вказана сума внесена ФОП ОСОБА_3 готівкою чи підлягала йому поверненню у звязку з виявленою помилкою в інвойсі, про що повідомила фірма ,,Belwood Foods Ltd. у своєму листі від 31.10.2016р.

Інших будь-яких обєктивних доказів, зокрема повідомлення уповноваженого банку про порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, відповідач не надав.

Крім того, відповідач не спростував доводи позивача про те, що на підставі інвойсу №Bel 2137/14 від 12.03.2014р., на якому наявний підпис уповноваженої особи фірми ,,Belwood Foods Ltd. (Великобританія) та підтверджений печаткою нерезидента, стоять штампи Ягодинської та Львівської митниць з датами 17.03.2014р. і сумою 10933,52 доларів США, він ввіз на територію України товари, придбані у нерезидента. Вказану в інвойсі суму він повністю оплатив через уповноважений банк. Ніякої заборгованості в розмірі 8180,00 доларів США за ним не рахувалось, а тому у нього не було необхідності сплачувати вказані кошти готівкою.

Також апеляційний суд приймає до уваги той факт, що між фірмою ,,Belwood Foods Ltd. та ФОП ОСОБА_3 тривалий час існували ділові відносини з приводу імпорту останнім товарів цієї фірми. Кожного разу позивач проводив розрахунки з нерезидентом через уповноважений банк, а тому ніякої необхідності проводити оплату частини продукції готівкою та у не доведений відповідачем спосіб (сам позивач за вказаний період за межі України не виїжджав) у ФОП ОСОБА_3 не було.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності факту порушення позивачем валютного законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає до скасування.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачем передбачених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строків застосування до позивача штрафних санкцій.

Так, відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобовязань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 46.1 ст.46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобовязань.

Виходячи з аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, в якій повинен бути відображений платіж за твердженням податкового органу, не підпадає під визначення податкової декларації в розумінні п. 46.1 ст.46 ПК, хоча й подається до органів ДФС, а тому передбачений п.102.1 ст. 102 ПК України строк починає перебіг з дати порушення, яке, на думку податкового органу, мало місце 15.05.2014 року.

На користь зазначеного висновку свідчить також і та обставини, що штрафні санкції податковий орган застосував не на підставі приписів Податкового кодексу України, а Декрету Кабінету Міністрів України №15-93. Тому перебіг 1095-ти денного строку починається з дати порушення, а не з граничної дати подання податкової декларації.

Винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення 19 червня 2017 року, тобто за межами 1095-ти денного строку, є порушенням вимог п.102.1 ст. 102 ПК України та самостійною підставою для скасування цього повідомлення-рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі №813/2314/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного адміністративного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_4

Ухвала в повному обсязі складена 14 грудня 2017 року.