Справа № 820/2451/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р. Справа № 820/2451/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. по справі № 820/2451/17

за позовом ОСОБА_3

до Управління Служби безпеки України в Сумській області, третя особа Державна прикордонна служба України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України в Сумській області (далі - відповідач), третя особа - Державна прикордонна служба України, в якому просив суд скасувати постанову Управління служби безпеки України в Сумській області про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 №1289 від 21.01.2014 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм процесуального права, без повного і всебічного зясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Представник третьої особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Управління Служби безпеки України в Сумській області від 21.01.2014 р. за № 1289 заборонений вїзд в Україну, строком на 5 (пять) років, громадянину ОСОБА_5 кої Федерацій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з забезпечен ням національної безпеки України.

На запит адвоката ОСОБА_1, що діяв в інтересах громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано відповідь у формі листа, в якому повідомлено, що Державною прикордонною службою України виконується доручення Служби безпеки України в Сумській області від 01.07.2014 року № 11075 щодо заборони в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Також на запит адвоката ОСОБА_1, Управлінням СБУ в Сумській області у листі № 68/Г-89/199/2 від 20.04.2017 року повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 заборонено в'їзд в Україну строком на 5 років у зв'язку із забезпеченням національної безпеки України. Постанова про заборону в'їзду громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 була знищена у відповідності до наказних вимог СБ України.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята згідно вказаного порядку та відповідно до вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", тобто в межах компетенції Служби безпеки України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно п. 6, 7 ст. 1 Закону іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Згідно ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, висвітленими в п. 18 Постанови № 1 від 25.06.2009 р. Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка погребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні (в редакції Постанови від 16.03.2012 року) при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати па увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно з пунктом 2 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Служби безпеки України від 01 червня 2009 року №344, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року за №785/16801 (далі - Інструкція) рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

Положеннями пункту 8 Інструкції передбачено, що перший примірник затвердженої постанови та довідка зберігаються в підрозділі органу, який виніс постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, направляється в ДКР. Направлення Державній прикордонній службі України доручення щодо заборони в'їзду в Україну особи забезпечується ДКР відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280.

Відповідно до пункту 10 Інструкції про надходження інформації про припинення існування обставин, на підставі яких особі було заборонено в'їзд в Україну, а також у випадку винесення судом рішення, яке набрало законної сили, щодо скасування заборони в'їзду функціональні підрозділи Центрального управління, регіональні органи інформують ДКР.

У цьому випадку функціональний підрозділ Центрального управління, регіональний орган, який приймав рішення про заборону в'їзду в Україну особі, готує з урахуванням порядку, визначеного пунктами 3, 4, 6 - 8 цієї Інструкції, постанову про скасування заборони в'їзду особи в Україну. У випадку скасування заборони в'їзду в Україну рішенням суду, яке набрало законної сили, ДКР негайно повідомляє про це Державну прикордонну службу України.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Управління Служби безпеки України в Сумській області від 21.01.2014 р. за № 1289 заборонений вїзд в Україну, строком на 5 (пять) років, громадянину ОСОБА_5 кої Федерацій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з забезпечен ням національної безпеки України.

Державною прикордонною службою України виконується доручення Служби безпеки України в Сумській області від 01.07.2014 р. № 11075 щодо заборони вїзду в Україну громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_6 (NALAEV ABDURAHMAN), ІНФОРМАЦІЯ_2

Водночас, як свідчать письмові докази, ОСОБА_3 має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: смт. Білий Колодязь, Вовчанський район, Харківська область, вул. Новозаводська, 9., з 06.10.2014 р. по теперішній час ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Крім того, після прийняття постанови про заборону вїзду в Україну, ОСОБА_3 постійно перебував на території України на законних підставах, що підтверджується, зокрема, посвід кою на тимчасове проживання, тип - РТ, № ТР 096465, термін дії: 23.10.2014 р. - 23.10.2015 р. (а.с.15).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є засновником діючого підприємства ТОВ «ЕЛІТА», що пі дтверджується витягом з ЄДРПОУ від 16.08.2017 р. та акціонером ВАТ «БІЛОКОЛОДЯЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», що підтверджуються «дета льною інформацією про юридичну особу» з ЄДРПОУ станом на 11.12.2017 р.

Згідно інформації Департаменту інформаційних технологій МВС України станом на 16.08.2017, на території України позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.99).

Колегія суддів зазначає, що наведені вище обставини у сукупності свідчать про те, що жодної загрози національній безпеці України ОСОБА_3 не становив.

Тобто, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскаржувана постанова прийнята згідно вказаного порядку та відповідно до вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", тобто в межах компетенції Служби безпеки України.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірну постанову про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 №1289 від 21.01.2014 р, відповідач дійшов до неправомірного висновку щодо причетності ОСОБА_3 до протиправної діяльності, пов'язаної із сприянням НВФ Північного Кавказу та вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, а тому вона є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність своїх заперечень проти адміністративного позову, законність та обґрунтованість прийнятої ним постанови.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги про скасування вказаної постанови.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що дії відповідача, пов'язані з прийняттям оскаржуваної постанови про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, не кореспондуються з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Керуючись приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 69, 70, 71 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова №1289 від 21.01.2014 р., прийнята Управлінням служби безпеки України в Сумській області підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог позивача стосовно скасування постанови неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196 п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. по справі № 820/2451/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Сумській області, третя особа Державна прикордонна служба України про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Управління служби безпеки України в Сумській області про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 №1289 від 21.01.2014 р.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_10

Повний текст постанови виготовлений 14.12.2017 р.