Справа № 815/329/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/329/17

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Лича С.В.;

представника позивача - Селіхової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Укрпромторг» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТК Укрпромторг» (далі - ТОВ «ТК Укрпромторг» ) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04 листопада 2016 року за №№: 100270001/2016/000513/1, 100270001/2016/000517/2, 100270001/2016/000499/2, 100270001/2016/000508/2, 100270001/2016/000501/2, 100270001/2016/000503/1, 100270001/2016/000504/1, 100270001/2016/000509/2, 100270001/2016/000500/2, 100270001/2016/000512/1.

Окрім того, ТОВ «ТК Укрпромторг» заявлена вимога про визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04 листопада 2016 року за №№: 100270001/2016/00714, 100270001/2016/00724, 100270001/2016/00710, 100270001/2016/00707, 100270001/2016/00720, 100270001/2016/00706, 100270001/2016/00708, 100270001/2016/00712, 100270001/2016/00715, 100270001/2016/00713.

В обґрунтування позову зазначено, що під час митного оформлення товарів та випуску їх у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями, митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів, що була зазначена за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору.

При цьому, як стверджує позивач, у посадових осіб митниці не виникало сумнівів, що документи, які подавалися для митного оформлення товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Застосування резервного методу визначення митної вартості товарів у прийнятих спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів та оформлення на їх підставі карток відмови у митному оформленні товарів, під час подання декларантом додаткових декларацій, є, за ствердженням позивача, необґрунтованим та безпідставним.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував рішення про коригування митної вартості та скасував картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, що перелічені вище.

В апеляційній скарзі Київська міська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та про прийняття нової - про відмову в задоволенні позову.

Також до суду апеляційної інстанції надійшла заява відповідача, в якій міститься прохання допустити поворот виконання рішення суду першої інстанції, у випадку його скасування.

Представник апелянта в судовому засідання суду апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем укладено ряд зовнішньоекономічних контрактів з Китаєм на поставку полотна та тканини.

Позивачем до Київської міської митниці ДФС для проведення розмитнення придбаного товару були подані митні декларації за формою МД-2, а також:

зовнішньоекономічний договір, міжнародні автомобільні накладні (СМR), коносаменти, документи, що підтверджують вартість страхування, прейскуранти (прайс -лист) виробника товару, рахунки - фактури (інвойс), пакувальні листи, інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару, інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару, декларація про походження товару, акти про проведення фізичного огляду товарів, копія митної декларації країни відправлення.

За відсутності точних відомостей для однозначного визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД, відповідно до положень ст.260 Митного кодексу України здійснило митне оформлення поставленого товару по зовнішньоекономічним контрактам (договорам) «синтетичні полотна за тимчасовими митними деклараціями за формою МД-3 від 22 вересня 2016 року № 100270001/2016/270304, № 100270001/2016/270309, № 100270001/2016/270313, № 100270001/2016/270311, № 100270001/2016/270296, № 100270001/2016/270298, № 100270001/2016/270300, № 100270001/2016/270305, № 100270001/2016/270290, № 100270001/2016/270318 із застосуванням найбільшої ставки ввізного мита з тих, під яку можуть підпадати товари (8 %).

Для встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів, посадовою особою Київської міської митниці ДФС були відібрані проби (зразки) товару.

За тимчасовими митними деклараціями товар «синтетичні полотна…» було випущено у вільний обіг зі сплатою митних платежів, згідно із заявленою митною вартістю (2,2 $/кг).

Після проведення лабораторних досліджень на підставі експертних висновків СЛЕД від 19.10.2016 року № 169, від 26.10.2016 року № 177, № 182, від 25.10.2016 року № 173, від 26.10.2016 року № 180, № 179, № 174, № 175, № 181, № 178 та у відповідності до положень ст.ст.260, 261 Митного кодексу України ТОВ «ТК Укрпромторг» подало органу доходів і зборів додаткові декларації, що містять точні відомості про код товару згідно УКТ ЗЕД, а саме: від 04.11.2016 року № 100270001/2016/274776, № 100270001/2016/274793, № 100270001/2016/274777, № 100270001/2016/274779, № 100270001/2016/274781, № 100270001/2016/274773, № 100270001/2016/274774, № 100270001/2016/274780, № 100270001/2016/274778, № 100270001/2016/274775.

Проте у Київської міської митниці ДФС виникли сумніви щодо правильності визначення ТОВ «ТК Укрпромторг» митної вартості товарів за ціною товару.

Підставами для цього було наступне.

У контрактах, які подавалися до митного оформлення, зазначалося, що може бути здійснена як попередня оплата за товар згідно з інвойсом, так і можлива відстрочка платежу. Проте в інвойсах не обумовлені терміни відстрочки платежу.

У контрактах зазначено, що оплата здійснюється перерахуванням грошових коштів на рахунок продавця, або за іншими реквізитами, які будуть вказані в додаткових угодах до договору. До митного оформлення додаткові угоди не надавалися.

Також у копіях декларацій країни відправлення не зазначені дані про інвойси та контракти, відповідно до яких здійснювалася поставка, попри те, що такі графи існують.

У прайс-листах зазначено контракти та номери контейнерів, що вказує на суб'єктивну спрямованість даної пропозиції та суперечить самій суті прайс-листа, як такого.

До того ж, митний орган вважав, що не до всіх митних декларацій подані документи про страхування товару та про його вартість, хоча на умовах поставки СІF, на продавця покладається обов'язок щодо страхування.

Окрім того, відсутність у страхових документах номерів інвойсу, не дає впевненості, на думку відповідача, до якої партії товару проведено страхування.

Шляхом надсилання електронних повідомлень, позивачу запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, а саме:

- виписку з бухгалтерської документації;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації товару;

- каталоги специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

Позивачем повідомлено митницю про неможливість надання перелічених додаткових документів.

04 листопада 2016 року Київською міською митницею ДФС були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, за якими визначено митну вартість товару із застосуванням резервного методу та відмовлено у прийнятті додаткових декларацій шляхом оформлення карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі - Картки відмови).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що під час митного оформлення товару та випуску його у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями, митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору.

Митниця не вимагала додаткових документів для підтвердження задекларованої митної вартості, оскільки у неї не було сумнівів щодо достовірності відомостей її складових, що зазначені в документах, поданих для митного оформлення.

До того ж, на думку суду першої інстанції, відповідач не зазначив жодних доказів наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Колегія суддів не розділяє правову позицію суду першої інстанції та вважає, що при вирішенні даного спору, судом неповно з'ясовані обставини справи.

Такий висновок суду апеляційної інстанції зроблений на підставі наступного.

Як встановлено фактичними обставинами справи, декларування товару, ввезеного позивачем на митну територію України, за його бажанням, було здійснено з використанням тимчасової митної декларації, оскільки декларант не володів точними відомостями про характеристики товарів для заповнення митної декларації у звичайному порядку, зокрема, не володів точними відомостями про код товару.

Далі, відповідно до статті 261 Митного кодексу України, декларант повинен був подати протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалася б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Відповідно до положень статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, при декларуванні товарів за додатковою декларацією до тимчасової митної декларації орган доходів і зборів зобов'язаний здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів відповідно до положень статті 54 Кодексу.

Відомості про визначення митної вартості повинні базуватися на об'єктивних (тобто правильних, вичерпних) даних, підтверджених відповідними документами.

Якщо під час проведення досліджень встановлені характеристики товару, які впливають на визначення ціни товару, має проводитись контроль правильності визначення митної вартості товарів за додатковою декларацією.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Кодексу.

Відповідно до ст. 33 Митного кодексу України органи доходів і зборів використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються з відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Наявна у органі доходів і зборів інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту, шляхом надсилання електронних повідомлень, було запропоновано протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи:

- виписку з бухгалтерської документації;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

Як було зазначено вище, у відповідь на зазначену вимогу декларант повідомив, що додаткові документи для підтвердження митної вартості надані не будуть через їх відсутність.

Вимога суду апеляційної інстанції надати платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, позивачем також не виконана.

Представником позивача до суду апеляційної інстанції надані додаткові угоди від 02.08.2017 року до контракту JJG/UPT - 020816 від 02.08.2016 року, відповідно до яких пункт 3.1. Контракту викладається в новій редакції, а саме оплата за товар здійснюється як шляхом передоплати, так і можлива відстрочка платежу на 1095 днів.

Водночас надання таких документів лише на стадії апеляційного провадження, не може свідчити про протиправність, прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення.

Окрім того, вказані документи також не підтверджують заявлену митну вартість товару.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі зокрема неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з матеріалів справи, суд отримав заперечення відповідача на позов лише після постановлення судового рішення. Проте, суд розглядаючи спір по суті, повинен був надати правову оцінку тому, що позивач відмовився надати митному органу, на його вимогу, бухгалтерські документи, які б підтверджували заявлену митну вартість товару.

Згідно п.1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом митної декларації та документів, необхідних для митного оформлення, а завершеним митне оформлення вважається, відповідно до п. 5 ст. 255 Митного кодексу України, після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень.

У постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року по справі № 2а-18022/12/2670 висловлений наступний правовий висновок:

«Подання тимчасової митної декларації та випуск товару у вільний обіг не означає, що митницею визнано заявлену декларантом митну вартість, визначену за основним методом - за ціною договору, оскільки Митний кодекс України пов'язує прийняття митної вартості товарів з завершенням митного оформлення, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень.

Період подання тимчасової митної декларації та закриття її додатковою митною декларацією - це процес здійснення митного оформлення товару під час якого митний орган має право корегувати митну вартість товару».

Отже, процитований правовий висновок Верховного Суду України, дає підстави не погодитися з рішенням суду першої інстанції, про відсутність повноважень у митного органу здійснювати корегування митної вартості товару після випуску їх у вільний обіг за тимчасовими деклараціями.

Обираючи метод визначення митної вартості товарів, Київська міська митниця ДФС виходила з наступного.

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідно до п.2 ст.58 Митного кодексу України не може бути прийнятий у зв'язку з тим, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально.

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Відповідно до ч.1 ст.64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, суб'єктом владних повноважень правильно було скориговано митну вартість товару із застосуванням резервного методу.

Позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію про те, що відсутність оплати не впливає на митну вартість товару, зазначив наступне.

Так, позивач, посилаючись на практику Вищого адміністративного суду України наголосив, що платіжне доручення є доказом щодо виконання (неналежного виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору, а не доказом розбіжностей у документах чи неповноти документів, доданих до вантажної митної декларації.

Колегія суддів, що такі доводи позивача є недоречними, оскільки в даному випадку, сумніви у митного органу виникли не у зв'язку з відсутністю у декларанта документів на оплату товару, а у зв'язку неурегульованістю сторонами зовнішньоекономічної угоди невід'ємної її частини - порядку оплати за придбаний товар.

Так, зазначивши в контрактах про те, що можлива як попередня оплата за товар згідно з інвойсом, так і можлива відстрочка платежу, в інвойсі, сторони контракту взагалі не зазначили строк такої відстрочки. Також не визначено сторонами контракту по яким реквізитам повинна бути здійснена оплата товару.

Викладене надає підстави суду апеляційної інстанції, зробити висновок, що рішення суб'єкта владних повноважень прийнято на підставі та в межах митного законодавства.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимоги суб'єкта владних повноважень щодо стягнення на його користь з позивача судового збору, колегія суддів відзначає, що така вимога не заснована на принципах ч.1 ст.94 КАС України, а тому не може бути задоволена.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, відповідно до п.1 ч.1 ст.202 КАС України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року - скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Укрпромторг» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова