Справа № 2а/2470/3113/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2470/3113/11
Головуючий у 1-й інстанції: Ковтюк В.О.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача: Зелінки О.Л. (довіреність від 01.02.2012 р.)

відповідача: Мешака М.М. (довіреність від 05.01.2012р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Регіон-Центр" до Виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ПП "Регіон-Центр" звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ВД Чернівецького обласного відділення ФСС ТВП визнання протиправним та скасування рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що представниками ВД Чернівецького обласного відділення ФСС ТВП була проведена перевірка з питань правильності нарахування, своєчасності і повноти сплати страхових внесків ПП "Регіон-Центр" за період з 01.10.2009 року по 31.03.2011 року. За наслідками проведеної перевірки було виявлено приховування фонду оплати праці в розмірі 164066,25 грн. Враховуючи це, ВД Чернівецького обласного відділення ФСС ТВП було прийнято рішення №274 про повернення коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. За наслідками адміністративного оскарження, згідно рішення №9 від 17.10.2011 року, скарга ПП "Регіон-Центр" була залишена без задоволення, а рішення №274 - без змін. Вважаючи такі рішення неправомірними, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.41), просили визнати протиправним і скасувати рішення №274 від 15.09.2011 року.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.12.2011 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.12.2011 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта (відповідача) апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просила постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.12.2011 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі за обставин, викладених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, вважаючи рішення суду законним, обгрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ПП "Регіон-Центр" перебуває на обліку в Чернівецькій міській виконавчій дирекції ФСС ТВП. представниками ВД Чернівецького обласного відділення ФСС ТВП була проведена перевірка з питань правильності нарахування, своєчасності і повноти сплати страхових внесків ПП "Регіон-Центр" за період з 01.10.2009 року по 31.03.2011 року, про що складено акт перевірки від 26.08.2011 р. (а.с. 18-20). За наслідками проведеної перевірки було виявлено приховування фонду оплати праці в розмірі 164066,25 грн. Враховуючи це, ВД Чернівецького обласного відділення ФСС ТВП було прийнято рішення №274 від 15.09.2011 року (а.с.15) про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

За наслідками розгляду заперечень до акту перевірки та адміністративного оскарження рішення №274 від 15.09.2011 року, згідно рішення №9 від 17.10.2011 року (а.с.7), скарга ПП "Регіон-Центр" була залишена без задоволення, а рішення №274 - визнано правомірним.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, спір між сторонами виник з тих підстав, що відповідач при проведенні перевірки вважав, що фактично укладені між позивачем і фізичними особами договора хоча і являлись цивільно-правовими, однак містили всі ознаки трудового договору, передбаченого ст. 21 КЗпП України.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що ч. 3 ст.6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" №2240-III, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до діючого законодавства.

Право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України згідно ч.1 ст.4 Закону. Застрахованою особою при цьому є найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

В розумінні п.6 ст. 2 Закону, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи. Загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, згідно ч.1 ст. 6 Закону України №2240-III, підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Стаття 48 КЗпП України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно із п. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Спеціальним законодавством, яке регулює трудові відносини, є Кодекс законів про працю України, а законодавство, що регулює оплату праці, грунтується на Конституції України і складається з КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про колективні договори і угоди" та ін.

Відповідно до ст. 626 гл. 52 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір підряду є різновидом цивільно-правових договорів, які регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 837 гл. 61 ЦК, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК).

Щодо оплати роботи за цивільно-правовим договором, то згідно із ст. 854 ЦКУ якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Таким чином, Законом України від 18.01.2001 р. N 2240-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" особи, які працюють за цивільно-правовими договорами, не визначені як особи, які підлягають такому виду страхування. Тобто з доходів, нарахованих до виплати фізичним особам за виконання цивільно-правових договорів, здійснення відрахувань до інших страхових соціальних фондів чинним законодавством України не передбачено.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що з досліджених в судовому засіданні і наявних в матеріалах справи договорів вбачається їх цивільно-правовий характер (а.с. 42-73). Включення до табелів обліку робочого часу за березень 2010 року інформації про час, затрачений фізичними особами, з якими укладались зазначені договори, на виконання роботи (а.с. 74-75), не спростовує таких висновків суду, оскільки ведення обліку використаного робочого часу не свідчиить про трудовий характер укладених угод в розумінні ст. 21 КЗпП, і може проводитись на підприємстві з метою внутрішнього контролю і обліку.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, - залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року , -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 лютого 2012 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.