Справа № 584/487/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 р.Справа № 584/487/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Буринського районного суду Сумської області від 10.11.2017р. по справі № 584/487/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

22.04.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Буринського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області (далі по тексту Буринське об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просив суд :
1) визнати протиправними дії Буринського об`єднаного УПФУ щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
2) зобов`язати Буринське об`єднане УПФУ призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити нарахування і виплату невиплачених сум пенсії, починаючи з 25.03.2016 року.
Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 01.07.2016 року по справі № 584/487/16-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Буринського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016 року по справі № 584/487/16-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 01.07.2016 року по справі № 584/487/16-а залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2017 року по справі № К/800/25548/16 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 01.07.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016 року по справі № 584/487/16-а скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
У даній ухвалі судом касаційної інстанції зазначено що єдиним документом, який підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. При видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи, необхідні для встановлення вказаного статусу. При цьому, пунктом 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постанову Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51, передбачено, що посвідчення серії А синього кольору видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеним до категорії 2, які працювали у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів. Однак, судами першої та апеляційної інстанції цього враховано не було. Крім того, судами попередніх інстанцій не надано оцінку тій обставині, що позивач позбавлений можливості надати підтверджуючу довідку про дні виїзду в зону відчуження, оскільки накази командира військової частини НОМЕР_1 до архіву не надходили, а накази по виїздам на роботу в зону відчуження та журнали обліку доз опромінення знищені у зв`язку з радіаційним забрудненням. Також судами першої та апеляційної інстанції не взято до уваги інформацію, що міститься у військовому квитку позивача, про те, що ОСОБА_1 з 09.02.1987 року по 30.04.1987 року брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і період роботи у 30-кілрометровій зоні ЧАЕС йому зараховано до стажу роботи у трикратному розмірі.
Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.
Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.
Постановою Буринського районного суду Сумської області від 10.11.2017 року по справі № 584/487/16-а позов ОСОБА_1 до Буринського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Буринського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Буринське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію зі зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити нарахування та виплату невиплачених сум пенсії, починаючи з 25.03.2016 року.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Буринського районного суду Сумської області від 10.11.2017 року по справі № 584/487/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту Закон № 796-ХІІ) пояснив, що підставою для зниження пенсійного віку на 8 років при призначенні пенсії є, зокрема, робота у 1987 році в зоні відчуження не менше 14 календарних днів. Вказав, що ОСОБА_1 проходив учбові збори у 1987 році строком 81 день у складі військової частини № 22457, місце дислокації с. Оране. Вказав, що постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів УРСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с. Оране віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а не до зони відчуження, як помилково зазначив суд першої інстанції. Зазначив, що позивачем не було подано документально підтверджених відомостей про дні виїзду в зону відчуження за формою, затвердженою постановою Державного комітету СЧРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122. Судом першої інстанції, на думку відповідача, зроблено невірний висновок про те, що робота в зоні відчуження не є однією з визначальних умов набуття особою права на пенсію згідно зі ст.55 Закону № 796-ХІІ, а основним документом, який визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Крім того, вважає, що вимога позивача про зобов`язання Буринського об`єднаного УПФУ призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку є формою втручання у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 був призваний Путивльским районним військовим комісаріатом на учбові збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 09.02.1987 р. по 30.04.1987 р. (81 день) приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини № НОМЕР_1 на посаді водія, місце дислокації військової частини - с. Оране, отримана доза опромінення 21,51 рентген. Вказано, що час роботи позивача у 30-тикілометровій зоні Чорнобильської АЕС слід зараховувати до трудового стажу в трикратному розмірі (а.с.8-14).
ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), серії НОМЕР_3 , яке видано Сумською обласною державною адміністрацією 01.07.1993 р. (а.с. 7).
Згідно з довідкою ВАТ «Сейм» від 19.06.1993 року позивачу за роботу в населених пунктах м. Чорнобиль (Чорнобильській зоні) в період з 09 лютого 1987 року по 27 квітня 1987 року по відомості від 30.04.1987 року була виплачена заробітна плата 373 грн. 20 коп., з урахуванням коефіцієнта 3, встановленого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 10.06.1986 року № 207-2 (а.с.15).
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 669644 від 20.09.17 р. ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням військових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 228).
24.10.2017 року Сумською облдержадміністрацією видано позивачеві видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (серія НОМЕР_4 ), а 17.11.2017 року Управлінням соціального захисту населення Путивльської РДА видано ОСОБА_1 посвідчення інваліда 3 групи (а.с.225-227).
Матеріалами справи підтверджено, що 31.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Буринського об`єднаного УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком однак, листом № 38/03-56 від 06.04.2016 року позивачеві відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, з посиланням на те, що у наданих документах для призначення пенсії відсутні відомості про дні виїзду в зону відчуження (а.с.23).
Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов`язання відповідача призначити пенсію з 25.03.2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ. А саме, за висновком суду першої інстанції, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є належною підставою для призначенні позивачеві пенсії зі зниженням пенсійного віку, а незбереження первинних документів внаслідок їх знищення у зв`язку з радіаційною забрудненістю, за умови наявності інших доказів, не може свідчити про правомірність позбавлення позивача права користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі по тексту Закон № 796-ХІІ) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів, пенсії призначаються зі зменшенням пенсійного віку на 8 років.
Згідно зі ст.9 Закону N 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
У свою чергу, в силу ст.10 Закону № 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 14 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеними до 2 категорії, є особи, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 01.07.1986 р. - незалежно від кількості робочих днів; з 01.07.1986 р. по 31.12.1986 р. - не менше 5 календарних днів; у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 р. із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.
Статтею 65 Закону № 796-ХІІ встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 р. N 501 (чинного до 20.01.1997 року (на час видачі посвідчення позивачеві), далі по тексту Порядок № 501), та п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 р. N 51 (чинного з 20.01.1997 року, далі по тексту Порядок № 51), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 01.07.1986 р. до 31.12.1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.
Відповідно до абзацу 4 пункту 10 Порядку № 501, посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту); г) рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих

пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність перелічених даною нормою документів перевіряється відповідною комісією під час видачі посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто відсутність необхідного для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС документу матиме наслідком відсутність підстав для видачі зазначеного посвідчення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році (категорія 2) серії НОМЕР_5 , видане Сумською обласною державною адміністрацією 01.07.1993 року, в якому зазначено, що пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, для осіб, які брали участь у роботі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках.
Таким чином, при видачі посвідчення позивачеві у 1993 році відповідною комісією було перевірено наявність передбачених Порядком № 501 документів, які є підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та не встановлено підстав для відмови у видачі такого посвідчення.
Колегія суддів зауважує, що правомірність видачі посвідчення ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється.
Отже, вказане посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), видане на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, підтверджує право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі й на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 21 листопада 2006 року № 21-1048во06 та від 4 вересня 2015 року № 690/23/15-а.
Відповідно до п.2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 (далі по тексту Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Виходячи зі змісту наведеної норми, колегія суддів зауважує, що довідка за формою № 122 не є єдиною виключною підставою для призначення пенсії особі зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Такими підставами можуть бути також і інші первинні документи, в яких зазначено період роботи на ЧАЕС.
Колегія суддів зазначає, що факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 09.02.1987 року по 28.04.1987 року та виконання робіт у зоні відчуження (30-кілометровій зоні ЧАЕС) підтверджено відомостями військового квитка, в якому наявна відмітка про необхідність зарахування періоду роботи у 30-кілометровій зоні до стажу роботи у трикратному розмірі (а.с.10), довідки Путивльського РВК про те, що ОСОБА_1 був призваний на учбові збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 09.02.1987 року по 30.04.1987 року при військовій частині НОМЕР_1 та отримав дозу опромінення 21,51 рентген під час роботи у 30-кілометровій зоні ЧАЕС (а.с.14), архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/262 від 23.01.2014 року, відповідно до якої позивач на підставі роздаткових відомостей отримував добові гроші з розрахунку 3.50 руб. на добу в період з 12.02.1987 року по 28.04.1987 року (а.с.16), карткою обліку доз опромінення, згідно з якою позивач з 11.02.1987 року пр. 27.04.1987 року отримав дозу опромінення 21,51 рентген (а.с.8), довідкою ВАТ «Сейм» від 19.06.1993 року № 74, якою підтверджено факт оплати роботи позивача за період з 09.02.1987 року по 30.04.1987 року у трикратному розмірі відповідно до постанови Ради Міністрів України та Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 (а.с.15).
Слід відмітити, що відповідно до довідки Путивльського районного військового комісаріату та даних військового квитка позивач був призваний на військові збори безпосередньо для участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які проходив 81 день.
Як вбачається з довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 23.01.2014 року № 179/1/262, позивач позбавлений можливості надати підтверджуючу довідку про дні виїзду в зону відчуження, оскільки накази командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині на зберігання до архіву не надходили; накази командира в/ч НОМЕР_1 по виїздам на роботи в зони за період з 04.05.1986 року по 16.03.1990 року, журнали обліку доз опромінення військовозобов`язаних знищені в частині у зв`язку з радіаційною забрудненістю (а.с.16).
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, незабезпечення збереження первинних документів внаслідок їх знищення по причині радіаційної забрудненості, за умови наявності інших доказів, не може свідчити про правомірність позбавлення ОСОБА_1 права користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ.
Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до довідки Роменського об`єднаного військового комісаріату останнім направлялись на спеціальні збори в райони ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та проходили збори в складі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.54). Зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проходили військові збори в період, максимально наближений до періоду проходження військових зборів позивачем з 10.02.1987 року по 23.04.1987 року та з 10.02.1987 року по 07.05.1987 року (а.с.54).
Згідно з довідками Роменського об`єднаного УПФУ від 25.05.2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 отримують пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років з 21.12.2008 року та 02.04.2013 року відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ, ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС з 22.02.1999 року, ОСОБА_5 отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 09.11.2004 року по 19.06.2006 року (знятий з пенсійного обліку у зв`язку зі смертю) (а.с.60-63).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ з посиланням на відсутність первинної довідки за формою про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, оскільки участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 19876 році протягом періоду, який є достатнім для зниження позивачеві пенсійного віку на 8 років, підтверджено іншими доказами у їх сукупності.
Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
З наявної в матеріалах справи копії паспорту вбачається, що станом на 31.03.2016 року (дата звернення позивача за призначенням пенсії) ОСОБА_1 досяг 52-річного віку, а отже, з урахуванням приписів ст.55 Закону № 796-ХІІ, мав право на призначення пенсії за віком.
Наявність у позивача необхідного страхового стажу відповідачем не заперечується.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на досліджені докази та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, діяв необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання таких дій відповідача протиправними.
З приводу доводів відповідача про те, що вимога позивача про те, що зобов`язання Буринського об`єднаного УПФУ призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку є формою втручання у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Як встановлено частиною 4 статті 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.
Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.
Слід відмітити, що позивачем при зверненні до Буринського об`єднаного УПФУ надавались усі документи, необхідні для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону № 796-ХІІ, однак, у призначенні цієї пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, прийнявши рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже, беручи до уваги правову позицію відповідача, який заперечує наявність у позивача права на отримання пенсії за вказаною нормою, колегія суддів вважає, що зобов`язання Буринського об`єднаного УПФУ повторно розглянути питання про призначення позивачеві пенсії призведе до повторної відмови ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку : пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлену судом першої та апеляційної інстанції неправомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 колегія суддів приходить до висновку, що належним та достатнім способом судового захисту права позивача на отримання пенсії у спірних правовідносинах є зобов`язання Буринського об`єднаного УПФУ призначити пенсію позивачеві з дня, наступного за днем досягнення ним пенсійного віку (з урахуванням пільгових умов призначення пенсії) 25.03.2016 року. При цьому, суд не підміняє Буринське об`єднане УПФУ, оскільки не приймає рішення про призначення пенсії, а зобов`язує відповідача прийняти таке рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.
Постанову Буринського районного суду Сумської області від 10.11.2017р. по справі № 584/487/16-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 14.12.2017 р.