Справа № 2270/7774/11
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/7774/11
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В.

ОСОБА_2 < Довідник >

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивач : ОСОБА_3

відповідач (апелянт) : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2011 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задоволено повністю, а тому скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому від 20.05.2011 року № /0/1442 і № /0/1443.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необєктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

В судовому засіданні представника Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд її задовольнити, надавши суду додаткові пояснення.

Представник позивача заперечувала проти задоволення вищевказаної апеляційної скарги та просила суду залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_6 26.04.2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець Хмельницькою райдержадміністрацією. На обліку в ДШ у м. Хмельницькому як платник податків перебуває з 18.01.2011 року.

Відповідно наказу №1850 від 31.03.2011 року та повідомлення №573 від 30.03.2011 року, врученого 01.04.2011 року, на підставі направлення №000873 від 22.04.2011 року, врученого позивачеві 22.04.2011 року, в травні 2011 року працівниками ДШ у м. Хмельницькому проведена планова документальна виїзна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року.

За результатами перевірки складено акт № 3464/17-1/НОМЕР_1 від 12.05.2010 року.

На підставі акту перевірки від 12.05.2011 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 20.05.2011 року № /0/1442, яким збільшене податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 92684,88 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 234147,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 58536,986 грн., і від 20.05.2011 року № /0/1443, яким збільшене податкове зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними санкціями в сумі 4760,0 грн.

Задовольняючи адміністративний позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність спірних податкових повідомлень-рішень від 20.05.2011 року № /1442 і № /0/1443.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Податкові повідомлення рішення базуються на викладених в акті висновках щодо порушення позивачем вимог пп.2.3.1. п.2.3 ст.2, пп.3.1.1. п.3.1 ст. З, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 та п. 9.3 і п.9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" та заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 234147,90 грн., а також порушення п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" і неподання декларацій з ПДВ за лютий 2008 року-травень 2010 року.

Колегією суддів встановлено, що в період з 01.10.2007 року по 31.12.2010 року позивач перебував як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку. Позивач перебував спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку у 2-4 кварталах 2008 року, 1-4 кварталах 2009 року та у 1-2 кварталах 2010 року, також позивач перебував і на загальній системі оподаткування, а саме з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року і з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року. Згідно поданої декларації про доходи за період 01.01.2008 року по 31.03.2008 року підприємницькою діяльністю не займався, доходів не отримував.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкти малого підприємництва фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Згідно з Порядком видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 752/4045, підставою для видачі свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до зазначеного Порядку.

Позивачем не подавалась заява про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку у період з 01.01.2008 року по 01.04.2008 року, оскільки він перебував на загальній системі оподаткування, даний факт підтверджено відповідачем.

Порядок та умови реєстрації платником податку на додану вартість врегульований Законом України "Про податок на додану вартість".

Згідно до пп. 2.3.1. п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів послуг, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягає згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно п. 9.3 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

В силу п. 9.4 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування

Відповідно до ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року N 507 "Про роз'яснення Указу Президента України від З липня 1998 року N 727" для платників єдиного податку звітним періодом є календарний рік.

Оскільки протягом календарного року, у якому позивач був платником єдиного податку (з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року) його виручка складала 491196,90 грн., то вимоги п.9.3 і п.9.4 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" щодо обов'язкової реєстрації платником ПДВ на позивача не поширюються.

За змістом пп.7.3.1 п.7.3 і пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та пп.4.1.4 а п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" обов'язок щодо нарахування, сплати до бюджету податку на додану вартість та щомісячного подання декларацій з ПДВ відповідно виникає у позивача лише після реєстрації платником ПДВ.

Податковий період, за який позивачеві спірними рішеннями визначений податок на додану вартість та штрафні санкції, починається з квітня 2008 року та закінчується квітнем 2010 року. В даний період позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвами про сплату єдиного податку, даний факт не оспорюється представником відповідача.

Згідно з п.6 Указу Президента України від 03.07.98р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів-за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку про не правомірність винесення оскаржуваних податкових вимог.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно не задовольнив позов.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу - необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2011 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2011 року.

Головуючий суддя < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_7

< Список > ОСОБА_2

< Список >

< Список >