Справа № 523/9050/17
Суддя: Виноградова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/9050/17
Номер провадження 2-а/523/286/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Виноградова Н.В. розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії. Вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII в розмірі 80% від заробітку з грудня 2013 року. При виході на пенсію з урахуванням вказаних вимог Закону України «Про прокуратуру» Генеральною прокуратурою України було розраховано, а Управлінням Пенсійного фонду Суворовського району м. Одеси позивачу було призначено пенсію у розмірі 12866,01 грн. Проте, з моменту призначення пенсії і до січня 2017 року відповідно до ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» (1789-XII) пенсійні виплати позивачу було обмежено до максимального розміру, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» та здійснювалися у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на кожен поточний рік. Проте, незважаючи на те, що Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» з першого січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність на один місяць було встановлено у сумі 1247 грн., у період з січня 2017 року й протягом всього спірного періоду, Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснювалися пенсійні виплати у сумі 10740 грн., тобто без урахування вимог ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» (1789-XII) та ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік". Позивач звернувся до відповідача про встановлення йому щомісячної пенсійної виплати в межах призначеної пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Листом за вих. №79/Т-5 від 31.03.2017 він отримав рішення про відмову, в якому зазначено, що підстави для перерахунку пенсії відсутні. Вважає, що дії відповідача порушують його права та інтереси і суперечать Конституції України. Просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому щомісячних пенсійних виплат в межах призначеної пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатністьта зобов'язати відповідача здійснювати щомісячні пенсійні виплати в межах призначеної пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність згідно із Законом України «Про державний бюджет».

Відповідач надав суду заперечення проти позову, вважає його необґрунтованим, оскільки норми закону, згідно яки позивач просить йому перерахувати спеціальну пенсію втратили чинність, 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, яким визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових підвищень, додаткової пенсії цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 27 грудня 2013 року. З 03 лютого 2014 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 80% від посадового окладу старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України у сумі 12849,40 грн. до виплати з обмеженням, як того вимагає чинне законодавство -у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» складало 9490 грн.

У подальшому з 01 січня 2015 року по грудень 2016 року згідно з положеннями Законів України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та «Про державний бюджет України на 2016 рік», відповідно сума пенсійних виплат позивачу коригувалася.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність на один місяць з першого січня 2017 року встановлено у сумі 1247 грн., разом з тим, ці зміни у чинному законодавстві України відповідачем враховані не були, у зв'язку з чим пенсійні виплати позивачу продовжили виплачувати у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність обрахованої у відповідності із Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік», тобто у сумі 10740 грн.

Звернувшись до відповідача з проханням узгодити пенсійні виплати, які йому виплачують у 2017 році з положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (1789-XII), позивач отримав відповідь № № 79/Т-5 від 31.03.2017 року, в якій зазначено, що підстави для перерахунку пенсії з прожиткового мінімуму 1247 грн., визначеного з 01.01.2017 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» та встановлення пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, відсутні.

Свою відмову в задоволенні вимог позивача, відповідач обґрунтував наступним:

Пунктом 5 розділу ІІІ Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015 з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до закону України «Про прокуратуру».

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових підвищень, додаткової пенсії цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Суд вважає, що вказані дії відповідача порушують права та законні інтереси позивача, а також суперечать законодавству та Конституції України з огляду на наступне.

Закон № 213-VІІІ від 02.03.2015 передбачає скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалося відповідно до закону України «Про прокуратуру». Одночасно з цим, Законом № 213-VІІІ від 02.03.2015 до ч. 15 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ внесено відповідні зміни.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції від 15.07.2015, яка є чинною, визначено, що: «максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, вирішуючи питання про застосування цього Закону (Закон № 213-VIII) в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 8 Конституції України вУкраїні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Дана правова позицією підтримується Верховним Судом України (Постанова від 06.10.2015 року по справі № 21-2432а15).

Таким чином, при визначені максимального розміру пенсійної виплати, яка має здійснюватися позивачу слід застосовувати норми про пенсійне забезпечення прокурорів, які діяли на момент призначення спеціальної пенсії, а саме 27 грудня 2013 року.

Посилання Відповідача на те, що Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ визначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн. є безпідставним, оскільки:

За змістом ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 06.12.2016 №1774-VІІІ вказана норма розповсюджується на працівників прокуратури, яким пенсія призначається згідно з цим Законом.

Судом встановлено, що станом на дату набрання Законом України від 06.12.2016 №1774-VІІІ позивачу пенсію вже було призначено відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII та її розмір визначено у сумі 12849,40 грн.

Повторного призначення пенсії позивачу, згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 06.12.2016 №1774-VІІІ чинне законодавство не передбачає та не вимагає.

Зокрема, ст. 1 абз. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ст. 46 Конституції України та ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пенсійне забезпечення є соціальною гарантією.

У відповідності до вимог частини ч. 14 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру України» в редакції, яка діяла до 28.12.2014 року за пенсіонерами і членами їх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені вказаним Законом і іншими законами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, дана постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись, ст.ст.6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 71, 100, 159-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щомісячних пенсійних виплат в межах призначеної йому пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (редакція від 11.10.2013 року) з 01.01.2017 року із розрахунку 80 відсотків від нарахованої заробітної плати для обчислення пенсії з обмеженням граничного розміру пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатністьу відповідності до довідки Генеральної прокуратури України № 5 вих-18-5зн від 31. 01.2014 року.

Допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць.

Постанову може бути оскаржено протягом 10-ти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні мають право оскаржити постанову протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя: