Справа № 809/1201/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10650/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В:

30 српня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до голови Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення, подане у кримінальному провадженні №351/1102/17, на побачення із братом ОСОБА_3, який перебуває під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі №12 та обвинувачується у вчиненні діянь, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст.135 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції, мотивована тим, що на розгляд заяв про надання дозволу на побачення з особами, які перебувають під вартою, не поширюється Закон України «Про звернення громадян», оскільки такий порядок регламентовано кримінальним процесуальним законодавством. Відтак, заява ОСОБА_1 від 13.06.2017 року була передана судді Калиновському М.М., як головуючому судді по кримінальній справі, якої вона стосувалась.

Таким чином, заява ОСОБА_1 від 13.06.2017 року, в якій позивач просив надати дозвіл на побачення із своїм рідним братом, який перебуває під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі №12, підлягала розгляду за правилами процесуального законодавства, що, в свою чергу, позбавило голову Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 можливості здійснювати розгляд даної заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», у відповідності до пункту 9.1 Інструкції, а тому в діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 13.06.2017 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанцї не звернув увагу на те, що статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляли індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і надати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Також, судом першої інстанції не враховано правові норми, що містяться в главі 3 «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження» Кримінального процесуального кодексу України. Зі змісту та правового аналізу даної глави випливає, що ОСОБА_1 є лише родичем обвинуваченого та не є стороною по справі і не бере у ній участі, а тому не наділений процесуальними правам для того, щоб в судових засіданнях подавати будь-які заяви чи клопотання, в тому числі і заяви щодо надання дозволу на побачення.

Таким чином, апелянт стверджує, що подана ним заява не могла бути розглянута безпосередньо під час розгляду кримінальної справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що до Снятинського районного суду Івано-Франківської області 31.05.2017 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по даному кримінальному провадженні визначено ОСОБА_2, який на даний час здійснює судовий розгляд вказаної справи. Відносно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.04.2017 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який продовжено ухвалами Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2017 року та від 03.08.2017 року.

13 червня 2017 року ОСОБА_1 подав до канцелярії Снятинського районного суду Івано-Франківської області заяву від 13.06.2017 року, адресовану голові Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2, в якого знаходиться кримінальне провадження №351/1102/17 та просив надати 15.06.2017 року дозвіл на побачення із своїм рідним братом ОСОБА_3, який перебуває під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі №12. Вказана заява зареєстрована Снятинським районним судом Івано-Франківської області 13.06.2017 року за вхідним №4007.

Зазначена заява ОСОБА_1 від 13.06.2017р. була передана головуючому судді по кримінальному провадженні ОСОБА_2 та приєднана до матеріалів кримінального провадження згідно проставленої головуючим суддею на даній заяві візи «До справи».

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, є Закон України «Про звернення громадян». Даний Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст.12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Тримання під вартою є запобіжним заходом, мета, підстави та порядок застосування якого регламентовано главою 18 Кримінального процесуального кодексу України.

Кім того, відносини, які повязані з тримання особи під вартою, врегульовані також Законом України «Про попереднє увязнення».

Зокрема, стаття 12 даного Закону встановлює порядок надання побачень особам, взятим під варту. Згідно частини 1 вказаної статті побачення з родичами або іншими особами може надавати взятим під варту адміністрація місця попереднього ув'язнення лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць.

Аналогічні вимоги щодо порядку надання дозволу на побачення з особою, яка перебуває під вартою, встановлені також Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2013р. №460/5.

Пунктом 1.1 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України передбачено, що відповідно до статті 12 Закону України «Про попереднє увязнення» увязненим надаються короткострокові побачення з родичами або іншими особами адміністрацією СІЗО лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць. Тривалість побачення встановлюється від однієї до чотирьох годин з урахуванням побажання увязненого, його поведінки та пропускної спроможності приміщень для надання побачень. Дозвіл слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, завірений гербовою печаткою, дійсний тільки на одне побачення.

З аналізу вказаних правих норм, суд апеляційнолї інстанції дійшов висновку, що на розгляд заяв про надання дозволу на побачення з особами, які перебувають під вартою, не поширюється Закон України «Про звернення громадян», оскільки такий порядок регламентовано кримінальним процесуальним законодавством.

Крім того, згідно пункту 1.3 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка розроблена відповідно до положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що визначають порядок організації та діяльності органів судової влади та встановлює правила ведення діловодства в місцевих загальних судах (районних, районних у містах, міських та міськрайонних судах), апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року №173 (надалі Інструкція), положення Інструкції визначають правила і порядок роботи з усіма документами, крім тих, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

Згідно визначення термінів, які вживаються в Інструкції, процесуальний документ це документ, на який поширюються вимоги процесуального закону, а непроцесуальний документ це документ, на який не поширюються вимоги процесуального закону.

Також визначено, що резолюція реквізит документа у вигляді напису, в якому міститься зміст рішення, прийнятого керівництвом суду щодо виконання документа, із зазначенням дати накладення резолюції, виконавця (виконавців), терміну виконання, прізвища та ініціалів автора резолюції. Резолюція може вчинятися шляхом внесення відповідних даних до реєстраційної картки документа в АСДС.

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції, кореспонденція, що стосується розгляду конкретної справи, після її реєстрації передається судді (судді-доповідачу), у провадженні якого перебуває справа (матеріали).

Із матеріалів справи видно, що заява ОСОБА_1 від 13.06.2017 року була передана судді Калиновському М.М., як головуючому судді по кримінальному провадженні і ним на поданій позивачем заяві від 13.06.2017 року накладена резолюція «До справи».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно пункту 9.1 Інструкції, звернення громадян, що не підлягають розгляду відповідно до процесуального законодавства України, розглядаються в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», а після реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду діловодство за ними ведеться згідно з Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, обєднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1995 року №348.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 від 13.06.2017 року, в якій позивач просив надати дозвіл на побачення із своїм рідним братом, який перебуває під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі №12, підлягала розгляду за правилами процесуального законодавства, що, в свою чергу, позбавило голову Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2, в якого знаходилось кримінальне провадження №351/1102/17, можливості здійснювати розгляд даної заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», у відповідності до пункту 9.1 Інструкції, а тому в діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 13.06.2017 року.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до голови Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення від 15.06.2017 року, подане у кримінальному провадженні №351/1102/17, на побачення із братом (обвинуваченим) ОСОБА_3, в звязку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні таких вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянтів на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі №809/1201/17 за позовом ОСОБА_1 до голови Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 14.12.2017 року.