Справа № 2а/2470/2370/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2470/2370/11
Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача: Білоуса Р.С. (довіреність від 06.02.2012 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом Хотинського районного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

Хотинський РЦЗ звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Позовні вимоги мотивовано тим, що в листопаді 2008 року до Хотинського районного центру зайнятості звернувся із заявою ОСОБА_3, якому 21 листопада 2008 року було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. В січні 2011 року Хотинському РЦЗ стало відомо, що ОСОБА_3 був працевлаштований в товаристві з обмеженою відповідальністю «Архітектоніка» з 01.09.2008 року та звільнений 01.12.2008 року у зв'язку із закінченням терміну трудової угоди. За час перебування на обліку в Хотинському районному центрі зайнятості ОСОБА_3 було виплачено кошти в розмірі 1782,58 грн., які просили стягнути з нього як безпідставно отримані.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.11.2011 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання апелянт (відповідач) не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, явку свого представника не забезпечив, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, дав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши думку представника позивача, який не заперечив проти розгляду апеляційної скарги по суті без участі апелянта, а також враховуючи те, що його явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, а матеріалів справи достатньо для її вирішення в даному судовому засіданні, визнала за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами без участі представника відповідача згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21 листопада 2008 року ОСОБА_3 подав заяву до Хотинського РЦЗ, в якій просив до вирішення питання його працевлаштування надати йому статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 9). В поданій заяві ОСОБА_3, крім іншого, зазначив, що трудовою та підприємницькою діяльністю він не займається.

21 листопада 2008 року відповідачу, відповідно до наказів від 21.11.2008 року №НТ081121, на підставі поданої заяви був наданий статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю(а.с.10).

В січні 2011 року, відповідно до акту звірки №971 від 17.01.2011 року, складеного Хотинським районним центром зайнятості на підставі листа товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектоніка» від 01.12.2010 року №89 стало відомо, що відповідач був працевлаштований в зазначеному товаристві з 01.09.2008 року та звільнений 01.12.2008 року у зв'язку із закінченням терміну трудової угоди (а.с. 12- 13).

17 січня 2011 року Хотинським РЦЗ було видано наказ про відшкодування коштів, з якого вбачається, що у зв'язку із зазначеними розбіжностями, на підставі ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» та ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», призначена та виплачена ОСОБА_3 допомога по безробіттю в період з 21.11.2008 року по 19.05.2009 року в сумі 1782,58 грн. підлягає поверненню (а.с. 15).

17 січня 2011 року ОСОБА_3 було направлено лист-вимогу №07-14/65 з пропозицією до 02.02.2011 року повернути кошти в сумі 1782,58 грн. (а.с. 14). Проте, на час розгляду справи в суді зазначена сума відповідачем не сплачена.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення"№803-ХІІ від 01.03.1991 року визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно п.б ч.3 ст.1 Закону №803, в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах (в тому числі): громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство".

Згідно п.12 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. N 219, для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", і не отримує пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02 березня 2000 року №1533-ІІІ, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.6.14 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 20.11.2000N 1533-III року № 307, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Відповідачем в порушення вказаних норм закону подано недостовірні відомості про свою трудову діяльність, а саме в заяві від 21 листопада 2008 року про надання йому статусу безробітного, поданої ним до Хотинського районного центру зайнятості зазначено, що трудовою діяльністю він не займається, в той час коли з 01.09.2008 року по 01.12.2008 року він перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Архітектоніка» та отримував допомогу по безробіттю.

Таким чином, з відповідача як з особи, що не мала право на отримання допомоги по безробіттю, повинна бути стягнута на користь позивача сума допомоги, фактично виплаченої в період роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю «Архітектоніка», а саме 1782,58 грн.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не надано доказів сплати зазначеної суми безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в добровільному порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року , -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 лютого 2012 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.