Справа № 802/1672/17-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1672/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

14 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Жуковської Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 16.06.2017 №229051-13.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на праві власності належить 1/2 (одна друга) часток комплексу будівель, які розташовані в місті Вінниці, по АДРЕСА_1, набутих згідно договору купівлі-продажу від 26.12.2006, укладеного з ОСОБА_5, що підтверджується реєстраційним посвідченням Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 12.04.2007.

Придбана ОСОБА_4 1/2 частка комплексу будівель складається із приміщень: літ. "А" 1 поверх - пр. № 1 - № 19 пл. 308,7 кв.м.; літ. "Б", "Б" - 1 поверх - пр. № 1 - № 9 (№1 - № 11) пл. 1056,3 кв.м.; антресолі - пр. № 10 - № 11 (№ 12 - № 13) пл. 98,4 кв.м.; літ. "В" - 1 поверх - пр. № 1, № 2 пл. 33,9 кв.м.; літ. "Г" 1 поверх- пр. № 1 пл. 82,7 кв.м; літ. "З" - 1 поверх - пр. № 1- № 3 пл. 10,4 кв.м.; літ. "Д", вбиральна; літ. "Е" - склад; літ. "Ж" - навіс; літ. "С" - склад, споруди № 2, № 6, № 7, № 8; частка споруди № 1, частка мостіння 1 площею 1176,4 кв. м., загальною площею 1590,40 кв.м.

29 січня 2016 року на 4 сесії 7 скликання Вінницькою міською радою прийнято рішення "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядку їх справляння (зі змінами)".

Додатком № 1 до рішення міської ради від 29.01.2016 № 90 Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлено відповідні ставки для об`єктів нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування.

16 червня 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 229051-13, яким ОСОБА_6 визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 21128,67 грн.

Не погоджуючись із вказаних рішенням, позивач звернулась до суду для його скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що норма пп. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України встановлює пільгу щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка поширюється на належне позивачу нерухоме майно, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення № 229051-13 від 16.06.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За приписами п.п. 14.1.129 прим. 1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Положеннями п. "є" пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ІІК України передбачено, що не є об'єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (надалі - ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", С "Переробна промисловість", О "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та Р "Будівництво".

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Таким чином, з метою правильного застосування норм п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ІІК України при визначенні будівель промисловості в розрізі об'єкта оподаткування необхідно керуватись перш за все вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно не поширення на належне позивачу нерухоме майно положень п. "є" пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ІІК України, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує з технічного паспорту на виробничий будинок комплексу будівель по вул. Айвазовського № 4 у м. Вінниці від 30.03.2012, ОСОБА_4 є власником 1/2 комплексу вказаних будівель до складу яких входять: електроцех, токарний цех, склади (масел, бензину), майстерні тощо (а.с. 7-11).

В той же час, апелянт наполягає на тому, що об'єкт нерухомості належить фізичній особі (громадянину), а не промисловому підприємству, а тому нежитловий комплекс, що належить позивачеві, не можливо віднести до об' єктів, визначених п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З даного проводу колегія суддів зазначає, що суб'єктами плати вказаного податку є фізичні та юридичні особи, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, при цьому Податковий кодекс України не містить жодного розмежування щодо належності вказаного об'єкту фізичній особі чи промисловому підприємству, оскільки визначальним критерієм для звільнення від сплати податку є саме цільове призначення об'єкту нерухомого майна.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що 1/2 комплексу будівель загальною площею 1590,40 кв.м. по вул. Айвазовського № 4 у м. Вінниці, який належить на праві власності ОСОБА_4, відповідно до правовстановлюючих документів та вимог ДК 018-200 не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є будівлями промисловості.

На необхідності дотримання правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також в остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України".

Європейський суд у вказаному рішенні дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих ст.1 Першого протоколу до конвенції, зокрема, у зв'язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Враховуючи вищенаведене, а також проаналізувавши обставини справи суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 грудня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.