Справа № 805/3398/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р. Справа №805/3398/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Мирноградвугілля» м. Мирноград

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.12.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємств «Мирноградвугілля», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового повідомлення-рішення № від 16.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.08.2017p. Державне підприємство «Мирноградвугілля» отримало нарочним від відповідача податкове повідомлення-рішення від 16.12.2016p. №. Згідно з цим податковим повідомленням-рішенням відповідачем встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов'язання - частини прибутку (доходу) державних підприємств, що вилучається до бюджету та зобов'язано позивача сплатити штраф в розмірі 20 % за затримку сплати грошового зобов'язання в сумі 1098962,10 грн. Вищевказане податкове повідомлення-рішення було винесено на підставі камеральної перевірки з питання своєчасності сплати грошового зобов'язання з частини чистого прибутку за період з 17.03.2011 p. по 26.06.2015 p., за результатами якої було складено акт від 29.11.2016p. № 759/28-01-40-01-32087941. В цьому акті відповідачем встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з частини прибутку державних підприємств, що вилучається до бюджету у розмірі 1098962,10 грн. Позивач зазначає, що ДП «Мирноградвугілля» - є державним підприємством, що підтверджується динними ЄДР з сайту Міністерства юстиції України та за своєю правовою природою частина прибутку (доходу), яка відраховується до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, взагалі не є податковим боргом. З цих причин будь-яких законних підстав застосовувати передбачений податковим законодавством штраф навіть за несвоєчасну сплату цих сум до бюджету не можна. Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення податкового повідомлення-рішення № від 16.12.2016 року.

01 листопада 2017 року суд ухвалою замінив позивача у справі Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС на юридичну особу - Офіс великих платників податків ДФС м. Київ.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач з позовними вимогами позивача не погодився, зазначивши, що спірне податкове повідомлення - рішення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ДП «Красноармійськвугілля» 19.12.2016 та вручено під підпис 22.12.2016 року, про що свідчать квитанція та поштове повідомлення, які додаються до заперечень. Зазначив, що здійснена камеральна перевірка позивача, який є платником частини чистого прибутку, відповідно до якої встановлено порушення: пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язань з частини чистого прибутку. Тому позивачем винесене спірне податкове повідомлення - рішення, яке є предметом спору, а відповідач діяв на підставі діючого законодавства та податкових консультацій.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, Державне підприємств «Мирноградвугілля» м. Мирноград, зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за номером 32087941. Позивач є державним підприємством.

Відповідач, Офіс великих платників податків є суб'єктом владних повноважень, який реалізує повноваження надані йому Податковим кодексом України.

Посадовими особами спеціалізованої державної податкової інспекції у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС була проведено камеральна перевірка ДП «Красноармійськвугілля» () з питання з питання своєчасності сплати зобов'язань з податку на додану вартість у 2015 та 2016 роки, податку на прибуток підприємств за 3 квартали 2010 року, І квартал 2012 року, І півріччя 2012 року та грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) за період з 17.02.2011 року по 26.06.2015 року за результатами якої складено акт від 29.11.2016 року №759/28-01-40-01-32087941.

Згідно висновків акту перевіркою позивача встановлено наступні порушення:

Пункту 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язання з частини чистого прибутку підприємств у 2015 році при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання - у сумі 54494810,50 грн.

На підставі акту перевірки 16 грудня 2016 року Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків ДФС винесено податкове повідомлення-рішення за № за затримку більше 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання частини прибутку (доходу) державних підприємств, що вилучається до бюджету 5494810, 50 грн. застосований штраф у розмірі 20% на суму 1098962,10 грн.

Правовими підставами спірного податкового повідомлення - рішення відповідачем визначені пункт 57.1 ст. 57 та пункт 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Не є спірними суми, які: підлягають сплаті, як частина чистого прибутку (доходу), обставини нарахування та погашення грошового зобов'язання з податку на прибуток. Спірним є питання чи є частина прибутку (доходу) податком та збором та застосовуються до неї норми та механізми передбачені Податковим кодексом України.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.

Позивач є державним підприємством та зобов'язаний спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 11-1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об'єднання зобов'язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Позивачем до відповідача наданий Розрахунок частини прибутку (доходу), що підлягає до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України 16.05.2011 року № 265) від 08.02.2015 року де відповідно визначена сума частина чистого прибутку (доходу), що була нарахована за попередній звітний період поточного року у сумі 5637000 грн. та підлягає сплаті у розмірі 5637000 грн. та звіт про фінансові результати за 2014 рік.

Відповідно до п. 17 частини 1 ст. 29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України, належить, зокрема, частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено постановою КМУ від 23.02.2011 року N 138 (зі змінами) (далі - Порядок).

Згідно до пункту 2 Порядку частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Пунктом 3 Порядку частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Підпунктом 11.1 ст. 1 Податкового кодексу України, яка пойменована « Сфера дії Податкового кодексу України» передбачено, що Податковий кодекс України (надалі в тексті Постанови - Кодекс) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена цим Кодексом та іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.

Ст. 6 Податкового кодексу України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Пунктом 7.1 ст. 7 Податкового кодексу передбачено, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Пунктом 7.3 ст. 7 Кодексу зазначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Пунктом 7.4 ст. 7 Кодексу визначено, що елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Статтею 8 Кодексу передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

До загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито. Установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється( ст.9 Кодексу).

До місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок, до місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється (ст.10 Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій, за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання

Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Статтею 126 Кодексу передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Статтями 8 - 10 Кодексу визначено виключний перелік встановлених в Україні загальнодержавних та місцевих податків і зборів, які регулюються Кодексом.

Водночас, частина чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем, який регулюється Кодексом, і визначається за результатами фінансово-господарської діяльності та розраховується за правилами бухгалтерського обліку.

З огляду на наведене відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями за свою правовою природою є платежем, який в обов'язковому порядку підлягає сплаті до бюджету, однак не є податковим (грошовим) зобов'язанням і, як наслідок - не є податковим боргом у визначенні Кодексу, тому відповідач не міг формувати та направляти спірне податкове повідомлення-рішення.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи порушення строків сплати грошового зобов'язання встановлено на підставі висновків камеральної перевірки.

Пунктом 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, встановлено, що контролюючі органи здійснюють, зокрема, контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів, установлених Кодексом.

Згідно зі п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до вимог п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Аналізовані законодавчі приписи свідчать про те, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Тобто, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Таким чином, основним завданням камеральної перевірки (на момент виникнення спірних правовідносин) була перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов'язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

При цьому будь-які дослідження інших документів та даних, не зазначених у податкових деклараціях (розрахунках), при проведенні камеральної перевірки не проводяться. У разі якщо предметом дослідження мають бути документи по проведеним операціям, то така перевірка не може відноситися до категорії камеральної.

Крім того, суд приходить до висновку, що посадовими особами відповідача податкова звітність позивача відповідно до ст.76 Податкового кодексу України взагалі не перевірялась, оскільки не зазначено про виявлені порушення порядку заповнення декларацій, як і не вказано про неправильність застосування ставок податків і податкових пільг або виявлених порушеннях при правильності відображення показників.

Оскільки предметом камеральної перевірки є правильність складання податкових декларацій, документами, які мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки), а у разі, якщо при проведенні камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, відповідач мав право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку позивача

При цьому, з 01 січня 2017 року підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 доповнено абзацом другим згідно із Законом №1797-VIII від 21.12.2016 року наступного змісту: "предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах"

Тобто, контролюючий орган до 01 січня 2017 року не був наділений правом перевіряти своєчасність справляння платниками податків узгоджених сум грошового зобов'язання в рамках камеральної перевірки, тоді як камеральна перевірка позивача була проведена 29 листопада 2016 року та з підстав зокрема своєчасності сплати ТОВ зобов'язань з податку на додану вартість у 2015, 2016 рр., податку на прибуток підприємств за 3 квартали 2010 року, 1 квартал 2012 року, 1 півріччя 2012 року та грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) за період з 17.03.2011 року по 26.06.2015 р.

Невиконання відповідачем вимог підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 та пункту 79.2 статті 79 Податкового Кодексу призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Обов'язок суду оцінити відповідні докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України є однією з гарантій установлення об'єктивної істини у справі та прийняття правильного рішення у відповідності з вимогами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Державного підприємства «Мирноградвугілля» м. Мирноград до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.12.2016 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.12.2016 року Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на користь Державного підприємства «Мирноградвугілля» (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, 1 ) судовий збір у розмірі 16484 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривні 43 копійки.

Повний текст постанови складено та підписано 18 грудня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.