Справа № 158/3226/17
Суддя: Корецька В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/3226/17
Провадження № 2-а/0158/227/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

13 грудня 2017 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Корецької В.В.

при секретарі - Процик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці справу за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, -

в с т а н о в и в :

Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідач діючи у групі осіб, вчинив незаконне поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в ОСОБА_4 на ділянці відділу прикордонної служби «Салаші», в районі 599-600 прикордонного знаку, на території Немирівської сільської ради Яворівського району, Львівської області, внаслідок чого 13.06.2017 року був затриманий представниками прикордонної варти ОСОБА_4.

16.06.2017 року Яворівським районним судом Львівської області ОСОБА_3 Джобанджіт було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Личаківського районного суду Львівської області від 16.06.2017 року вирішено примусово видворити громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт, затримано з метою примусового видворення та поміщено в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

20.06.2017 року ОСОБА_3 Джобанджіт був поміщений у Волинський ПТПІ.

Позивачем на адресу Посольства ОСОБА_1 ОСОБА_2 в Україні неодноразово направлялись запити щодо встановлення особи затриманого ОСОБА_3 Джобанджіт, однак на даний час відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

Тому просять продовжити термін затримання громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, який підлягає примусовому видворенню за межі України та продовжити його тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, «Волинський» ДМС України, за адресою: с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області, на строк, визначений п. 7 ст. 183-7 КАС України.

Представник позивача в судове засіданні не зявився. До суду подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 Джобанджіт та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, згідно поданого ОСОБА_5 заперечення просять відмовити у задоволенні даного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що згідно, постанови Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2017 року по справі №463/3003/17 (провадження №2-а/463/197/17) встановлено, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України і ОСОБА_4 на ділянці відділу прикордонної служби «Салаші» в районі 599-600 прикордонних знаків, територія суміжна Немирівській сільській раді Яворівського району Львівської області, внаслідок чого 13.06.2017р. був затриманий представниками прикордонної варти ОСОБА_4 та 14.06.2017р. був переданий на територію України на підставі ст.3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб».

Рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Львівського прикордонного загону від 16.06.2017р. примусово повернуто відповідача за межі України та зобовязано його покинути територію України до 23.06.2017 року.

Окрім того, за результатами розгляду наданих матеріалів у вказаній справі, постановою Личаківського районного суду м. Львова позов Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт задоволено, постановлено примусово видворити громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, затримати громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою забезпечення примусового видворення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 2 ст.183-7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 7 ст. ст.183-7 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за пять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Із вищенаведених норм вбачається, що процедура продовження строку затримання застосовується до осіб, які перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на підставі відповідного рішення суду, однак існують умови, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк.

Оскільки, рішення про поміщення громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні судом не приймалось, а строк затримання іноземця судом не визначався, то відповідно для «продовження» такого невизначений «строку» затримання законні підстави відсутні.

Поряд з тим, обовязковими умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є одночасна наявність двох обставин, таких, як: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Оскільки, як під час затримання так і під час поміщення до ПТПІ, громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт повністю надав інформацію про себе, тобто, його особу було ідентифіковано, то в звязку з цим, на підставі ст. 183-7 ч. 7 КАС України одна з двох умов, що є необхідними для продовження строку затримання внаслідок наявності умов, за яких неможливо видворити особу, - відсутня, а тому підстав для задоволення позову немає.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Статтею 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» регламентовано порядок попереднього розгляду заяв. Так, відповідно до ч.1 вказаної статті Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до ч. 5-9 ст. 8 вищевказаного Закону, у разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону, довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

Невикористання особою права на оскарження протягом п'яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні та повертає особі документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи, що перебувають на зберіганні в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

В свою чергу, статтею 9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» регламентовано порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Так, згідно ч.1 вказаної статті Закону, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Отже, з аналізу вищевказаних норм Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вбачається, що заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту розглядається у два етапи: 1) попередній розгляд заяви; 2) розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В разі позитивних висновків, заява проходить етап прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або ж про відмову у наданні такого статусу.

Згідно ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Як вбачається із повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, що видане Управлінням Державної міграційної служби України у Волинській області 13 вересня 2017р. №0704/26, громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт, 20.09.1993р.н., - відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На думку органу міграційної служби надана заявником інформація не дає підстав кваліфікувати його, як особу, що підпадає під пункти 1, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Вказане рішення відповідачем оскаржене до Державної міграційної служби України.

Отже, на момент розгляду справи про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця та особи без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України, заява про визнання біженцем громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт на стадії розгляду не перебуває, оскільки ще 13 вересня 2017 року Управлінням Державної міграційної служби України у Волинській області направлено повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем (тобто, розгляд заяви завершився ще на стадії попереднього розгляду заяви).

Як зазначено вище, абз.2 ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» регламентовано правило щодо продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, до остаточного прийняття рішення за заявою.

Однак, згаданою нормою не передбачено продовження строку перебування іноземця в такому пункті на період розгляду його скарги на таке рішення, тобто, строк перебування іноземця в пункті тимчасового перебування, не ставиться в залежність від строку визначення його статусу, а на натомість обмежується меншим строком строком розгляду його заяви). Окрім того, з огляду на те, що питання продовження строку перебування іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні може бути вирішене за умови наявності відповідного рішення суду про таке попереднє поміщення до пункту тимчасового перебування, яке, як слідує з матеріалів справи щодо громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт не приймалось, то відповідно факт оскарження відповідачем рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на який покликається позивач, - не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-7, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Джобанджіт про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька