Справа № 820/6278/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р.Справа № 820/6278/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Васильєва О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Борівського районного суду Харківської області від 07.11.2017р. по справі № 820/6278/16

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (законний представник неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8)

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 р. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Борівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Адміністрації державної прикордонної служби України №83 від 22 червня 2016 р. "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", членам сім'ї, батькам та утриманцям померлого підполковника ОСОБА_9,

- зобов'язати Адміністрацію державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членам сім'ї, батькам та утриманцям померлого підполковника ОСОБА_9.

Постановою Борівського районного суду Харківської області від 07.11.2017 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Адміністрації державної прикордонної служби України №83 від 22 червня 2016 р. "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", членам сім'ї, батькам та утриманцям померлого підполковника ОСОБА_9.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Адміністрація державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Треті особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи (ч.4 ст. 196 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що підполковник ОСОБА_9 в період з 27 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на ділянці відповідальностія Луганського прикордонного загону на території Луганської області, а саме- н.п. Станиця Луганська Луганської області.

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Борівського районного суду від 14.07.2015 р. встановлено факт проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2009 р. по 06.06.2015 р. (а.с.9-10).

Як убачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с.14).

Відповідно до акту №439 про нещасний випадок, пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби від 09.07.2015 р. підполковника ОСОБА_9, причина нещасного випадку: додаток до наказу АДПСУ від 11.04.06 №282 п.30 - травмування внаслідок протиправних дій інших осіб (а.с.15-16).

За висновками акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 06.06.2015 р. о 21.30 год. на впс н.п. "Станично-Луганське-2" Луганської обл., комісією, що провела спеціальне розслідування, встановлено, що нещасний випадок, зі смертельним наслідком, що стався зі старшим оперуповноваженим прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Станично-Луганське-2" прикордонної комендатури 3 прикордонного загону (1 категорії) Східного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України підполковником ОСОБА_9, під час несення служби по охороні кордону на ділянці відповідальності впс "Станично-Луганське-2" в складі "ПП" на автомобілі "Кугуар", внаслідок якої сталася ДТП з перекиданням транспортного засобу та загибеллю військовослужбовця ОСОБА_9 "гемоторакс, травма серця, гостра анемія"; відповідно до вимог п.2.6 "Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків та аварій у Державній прикордонній Службі України", затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.04.06 р. №282, нещасний випадок кваліфікується як пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби (а.с.17-18).

Крім того, відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця (протокол №37 від 15 вересня 2015 р.) та итягу з наказу №462-ос від 28.09.2015 р. начальника Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, травма і причина смерті ОСОБА_9 пов'язані з виконанням обов'язків військової служби (а.с.19,20).

Із матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2015 р. позивач звернулася до відповідача з проханням здійснити виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням №83 Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.06.2016 р. відмовлено у призначенні виплати одноразової грошової допомоги членам сім'ї, батькам, утриманцям померлого ОСОБА_9, посилаючись на те, що його смерть пов'язана з вчинення останнім адміністративного правопорушення. Про прийняте рішення повідомлено ОСОБА_1 листом від 12 липня 2016 р. №11/6487 (а.с. 21, 23).

Не погодившись з рішенням №83 від 22.06.2016 р. відповідача, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені позивачем в обґрунтування адміністративного позову, знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а тому вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Адміністрації державної прикордонної служби України №83 від 22 червня 2016 р. "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", членам сім'ї, батькам та утриманцям померлого підполковника ОСОБА_9, підлягають задоволенню.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 195 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 1-3 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3)загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов'язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов'язків військової служби або служби у військовому резерві.

Відповідно до ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста.

Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту Порядок). Даний Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_9 проходив військову службу та приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області та під час несення служби по охороні кордону на ділянці впс "Станично-Луганське-2" в складі "ПП2 на автомобілі "Кугуар", внаслідок якої сталася ДТП з перекиданням транспортного засобу, загинув, а тому його сім'я має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю військовослужбовця.

Доводи апелянта про те, що на час прийняття рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги існувала постанова військової прокуратури Луганського гарнізону від 25.06.2015 р., відповідно до якої загибель ОСОБА_9 є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується, що вказана постанова була скасована як передчасна та необґрунтована.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції дав ґрунтовний аналіз нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що об'єктивно виклав в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, повно встановив обставини справи, вірно та об'єктивно оцінивши зібрані по справі докази, ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Адміністрації державної прикордонної служби України №83 від 22 червня 2016 р. "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", членам сім'ї, батькам та утриманцям померлого підполковника ОСОБА_9.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами по справі не оскаржена.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Постанову Борівського районного суду Харківської області від 07.11.2017р. по справі № 820/6278/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 18.12.2017 р.