Справа № 345/1573/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/9559/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (надалі Калуське ОУПФУ) про визнання дій Калуського ОУПФУ неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії з 05.11.2016 року відповідно до довідок № 1 від 15.01.2002 року, які видані муніципальним унітарним підприємством «Городские дороги» м. Волжський за період з 01.12.1992 року по 30.11.1993 рік без обмеження у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2017 року позов задоволений: визнано неправомірними дії Калуського ОУПФУ та зобовязано провести перерахунок та виплату пенсії з 05.11.2016 року та врахувати суми заробітку відповідно до довідок № 1 від 15.01.2002 року, які видані муніципальним унітарним підприємством «Городские дороги» м. Волжський за період з 01 грудня 1992 року по 30 листопада 1993 рік без обмеження у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Калуське ОУПФУ оскаржило постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем правомірно нараховано пенсію позивачу із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6. Згідно із ч.2 ст. 41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують у 5,6 раз розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Зазначає також, що позивач не спростовує того факту, що до нього не має застосовуватися таке обмеження.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду були повідомлені належним чином. Суд ухвалив провести розгляд апеляційної скарги на підставі ст.ст.41, 196 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Калуському ОУПФУ та отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Згідно розрахунку заробітку для обчислення пенсії до нього враховано заробітну плату за період з 01.12.1992 року по 30.11.1997 року згідно довідками про заробітну плату з муніципального підприємства «Городские дороги» № 1 від 15.01.2002 року та з архівного відділу адміністрації м. Волжського РФ № 03/297 від 25.03.2002 року. Згідно розрахунку заробітної плати № 2 заробіток за період з 01.12.1992 року по 30.11.1993 року взятий з обмеженням коефіцієнтом 5,6.

Також судом першої інстанції встановлено, що факт роботи позивача у період 1992-1997 роки підтверджується записами в його трудовій книжці та розрахунком стажу.

В довідках № 1 від 15.01.2002 року за 1992 рік,1993 рік, 1994 рік, 1995 рік, 1996 рік зазначено, що прибутковий податок та пенсійні внески утримані та перераховані. Отже, на нараховані суми зарплати проводились відрахування до Пенсійного фонду та інших фондів обовязкового страхування Російської Федерації.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що на час отримання позивачем заробітної плати у період з 01.05.1992 року по 30.04.1997 року обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як такі встановлені лише 13.07.1998 року Постановою КМУ №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів», а тому відмова у перерахунку пенсії без застосування коефіцієнту 5,6 є неправомірною.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 календарних місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з ч. 2 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески.

Зміни до вищевказаної статті були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 22.05.2003 року, які набули чинності з 10.06.2003 року.

Згідно зазначених змін, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Обмеження максимальної величини заробітної плати були встановлені постановою КМУ від 13.07.1998 року № 1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат субєктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу, з яких сплачуються збори (внески) до соціальних фондів».

З матеріалів справи встановлено, що позивач отримував заробітну плату, яку без обмеження коефіцієнтом 5,6 він просить включити до заробітку для перерахунку пенсії, у період з 01.12.1992 року по 30.11.1993 року. У цей період обмежень максимальної величини заробітної плати ще не існувало, адже такі були встановлені вищезазначеною постановою КМУ лише у 1998 році.

Враховуючи те, що страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати, яку позивач отримував у вказаний період, то висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача при обчисленні пенсії, а саме, нарахування пенсії із обмеженого заробітку за період роботи з 01.12.1992 року по 30.11.1993 року у межах суми, що не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку є неправомірними відповідає закону і є обгрунтованим.

Покликання апелянта на те, що позивачем не спростовано застосування щодо нього обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у звязку із наявністю у позивача права на перерахунок пенсії без застосування обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 за вказаний вище період.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2017 року у справі № 345/1573/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Ухвала складена в повному обсязі 14.12.2017 року