Справа № 808/2635/17
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року 16:24Справа № 808/2635/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Печерикіної А.О.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Мехтієвої К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 вересня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 30 червня 2017 року №9448-13 на суму 26 029, 78 грн.

Ухвалою суду від 05 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №808/2635/17, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 26 вересня 2017 року.

Розгляд справи неодноразово зупинявся.

В обґрунтування позовних вимог у судовому засіданні 22 листопада 2017 року позивачем зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення надіслано їй з порушенням строку, передбаченого п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Крім того, на думку позивача, з рішення Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 29 січня 2015 року № 06, яким встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не вбачається на який саме рік розповсюджується його дія, що свідчить про безпідставність винесення податкового повідомлення - рішення. Також зазначає, що житловий будинок, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, збудовано у 2006 році, тобто до введення в дію чинного ПК України. За таких обставин просить задовольнити адміністративний позов.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення, відповідно до яких вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте з додержанням вимог діючого законодавства. В задоволені адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 22 листопада 2017 року на підставі ст.160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 747, 3 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 серпня 2006 року серії НОМЕР_1.

30 червня 2017 року відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення №9448-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості за 2016 рік у розмірі 26 029, 78 грн. Згідно розрахунку, доданого до податкового повідомлення-рішення, ставка податку складає 0,1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2016 року (1 378 грн), а саме 1, 378 грн. Крім того, позивачеві з урахуванням вимог п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України збільшено податкове зобов'язання на 25 000 грн. Таким чином, загальна сума податку склала 26 029, 78 грн.

10 серпня 2017 року вищезазначене податкове повідомлення-рішення направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку та вручено їй особисто 25 серпня 2017 року.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо винесення вищевказаного податкового повідомлення-рішення суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України передбачено, що ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно з законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості, у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлюється, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно п.п.10.1.1 п. 10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст.265 Кодексу складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України передбачено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п. 12.3 ст. 2 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

За приписами п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 12.4 3 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно із ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

До матеріалів справи долучено рішення Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 29 січня 2015 року № 06 «Про затвердження місцевих податків та зборів», яким встановлюється податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Володимирівської сільської ради, та відповідно до якого позивачу винесено спірне податкове повідомлення-рішення. За твердженнями позивача, з рішення не вбачається, на який період часу розповсюджується його дія, а отже воно не встановлює вказаний податок саме на 2016 рік.

З такими висновками позивача суд погодитися не може, оскільки вищевказане рішення прийнято у 2015 році та оприлюднене до 15 липня 2015 року, отже виходячи з вимог п. 12.5 ст. 12 ПК України воно набирає чинності з 01 січня 2016 року, а тому встановлені таким рішенням місцеві податки та збори підлягають застосуванню з 2016 року.

Таким чином, дослідивши рішення Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 29 січня 2015 року № 06 та податкове-повідомлення рішення від 30 червня 2017 року №9448-13 з доданим до нього розрахунком, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість нарахування позивачу грошового зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки у розмірі 26 029, 78 грн.

Щодо несвоєчасності направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на адресу позивача, суд зазначає наступне.

За правилами п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове повідомлення-рішення, що оскаржується, сформовано 30 червня 2017 року та надіслано ОСОБА_1 10 серпня 2017 року, тобто з порушенням встановленого законодавством терміну. Проте, на думку суду, вказана обставина не впливає на правомірність винесення податкового-повідомлення рішення від 30 червня 2017 року №9448-13 та не може бути підставою для його скасування, а також не може відміняти конституційний обов'язок позивача щодо сплати податків.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач у справі прийняв податкове повідомлення-рішення підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, отже у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко