Справа № 2а/0270/3572/11
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/3572/11
Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Гонтарука В. М. Драчук Т. О.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області про визнання протиправною та скасування вимоги №1034 та №1035 від 07.07.11 , -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області про визнання протиправними вимоги №1034 від 07 липня 2011 року про сплату боргу в сумі 861,96 грн. та № 1035 від 07 липня 2011 року про сплату боргу в сумі 868,84 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2011 року позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано вимоги управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі № 1034 та № 1035 від 07.07.2011 року .

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати правомірними вимоги про сплату боргу від 07.07.2011 року №1034 та №1035. Доводи апеляційної скарги аргументовані зокрема тим, що позивач є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, враховуючи частину фіксованого (єдиного) податку, що перерахована позивачем до управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області за позивачем рахується заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а саме за липень, серпень, вересень 2010 року в сумі - 861 грн. 96 коп., за жовтень, листопад, грудень 2010 року в сумі 868 грн. 84 коп.. Крім того, апелянт обґрунтовуючи правомірність оскаржуваних вимог про сплату боргу посилається на положення пункту 7 статті 26 розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" .

29 листопада 2011 року на адресу суду від управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області надійшло клопотання (вх. № 9300 від 29.11.2011 року), про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання рішення суду першої інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 зареєстрована Гайсинською районною державною адміністрацією Вінницької області 23.10.2003 року за №0000497, як фізична особа - підприємець та є платником фіксованого податку.

Управлінням Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області пред'явлено позивачу вимоги № 1034 від 07.07.2011 року на суму 861,96 грн. та № 1035 від 07.07.2011 року на суму 868,84 грн.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, та визнаючи протиправними і скасовуючи вимоги №1034 від 07.07.2011 року та №1035 від 07.07.2011 року про сплату боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як суб'єкт підприємницької діяльності, який обрала особливий спосіб оподаткування підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і є платником страхових внесків до Пенсійного фонду, однак, факту наявності заборгованості по сплаті страхових внесків, що визначені у вимогах, відповідачем не підтверджено та не надано до суду доказів ні проведення перевірки, ні картки особового рахунку, та невідомо за який період нарахована відповідна заборгованість позивачці, поряд з тим, судом зроблено висновок, що оскаржувані вимоги прийняті відповідачем із застосуванням норм Закону, який частково втратив чинність.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що задовольняючи позовні вимоги судом порушено норми матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статтей 18, 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року та - страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно до Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 2461 - ІV від 08 липня 2010 року, який набрав чинності з 17 липня 2010 року фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Виходячи з аналізу вказаної норми, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності повинні сплачувати страхові внески за себе та членів своїх сімей у фіксованому розмірі. При цьому відповідно до підпункту 2 пункту 8 розділу XV Прикінцевих положень цього Закону фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), сплачують страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», але не менш як мінімальний страховий внесок .

Сплата страхових внесків здійснюється у строки, визначені частиною 6 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме, щоквартально, протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу.

Щомісячна сума страхового внеску визначається підприємцем з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, яка згідно із Законом України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» перераховується органами Державного казначейства України на рахунки органів Фонду в розмірі 10% (фіксований податок) та 42 % (на єдиному податку).

З матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_3 рахується заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2010 року, що з урахуванням зарахованої суми від сплаченого єдиного податку в рахунок сплати страхових внесків склала 1730 грн. 80 грн. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2010 році мінімальний страховий внесок у липні - вересні становить 294, 82 грн., у жовтні - листопаді 2010 року 301 грн. 12 коп. в грудні 306 грн. 10 коп.

Суми несплачених страхових внесків стягуються у порядку, встановленому статтею 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01.01.2011 року, стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообовязкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообовязкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин положення пункту 7 розділу VIII. „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464, якими визначено порядок сплати суми нарахованого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, відповідно, необґрунтовано зроблено висновок, що оскаржувані вимоги прийняті відповідачем із застосуванням Закону, який втратив чинність.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість зі сплати страхових внесків визначена оскаржуваними вимогами виникла за період з липня по грудень 2010 року , а тому вимоги №1034 та №1035 від 07.07.2011 року прийнято відповідачем в межах чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем доказів в підтвердження факту наявності заборгованості по сплаті страхових внесків, що визначені у вимогах, зокрема, акту проведеної перевірки чи картки особового рахунку страхувальника, що унеможливлювало встановити за який період нарахована відповідна заборгованість, зважаючи на таке.

Судом першої інстанції не були враховані приписи частини 1 статті 11 КАС України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частинами 4 та 5 цієї статті на суд покладається обовязок вживати передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; зобовязує суд запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Так, в процесі розгляду даної справи судом під час встановлення фактичних обставин справи, не вжито заходів по витребуванню документів на підтвердження факту наявності заборгованості по сплаті страхових внесків, що визначені у оскаржуваних позивачем вимогах.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дії управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області, по винесенні вимог № 1034 та № 1035 від 07.07.2011 року, узгоджуються з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, а вказані вимоги про сплату боргу № 1034 та № 1035 від 07.07.2011 року відповідають вимогам частини 3 статті 2 КАС України, відтак підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

В силу пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області задовольнити повністю .

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області про визнання протиправною та скасування вимоги №1034 та №1035 від 07.07.11, - скасувати та прийняти нову .

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області про визнання протиправною та скасування вимоги №1034 та №1035 від 07.07.2011 року - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "05" грудня 2011 р. .

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно: секретар