Справа № 808/3418/17
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року (15 год. 58 хв.)Справа № 808/3418/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування наказу від 04.10.2017 №2011,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 (далі - позивач) до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 04.10.2017 №2011.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зокрема зазначив, що відповідач видав наказ від 04.10.2017 року № 211 «Про результати планової виїзної оцінки діяльності Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі», який є протиправним та незаконним. Зокрема, протиправність наказу підтверджується й рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу № 37-к від 04.10.2011 року про її звільнення. Крім того, внаслідок незаконного звільнення позивачці було завдано моральних страждань, які полягають у тому, що після ознайомлення з протиправним наказом № 37-к від 10.2017 року та отриманням його копії у неї погіршився стан здоров'я і вона була доставлена у Запорізьку міську лікарню швидкої допомоги № 5, в кардіологічне відділення, де впродовж тривалого часу перебувала на лікуванні. Після закінчення лікуванні (22.11.2017 року останній день перебування на лікуванні), позивачка 23.11.2017 року приступила до роботи і відповідач, незважаючи на наявність судового рішення про визнання протиправним та скасування наказу № 37-к від 04.10.2017 року на тих же підставах, з тими ж обґрунтуваннями видав наказ № 199-к від 23.11.2017 року про її звільнення, ігноруючи висновки суду, викладені у рішенні від 17.11.2017 року.

Відповідач не має повноважень на проведення будь-яких перевірок очолюваної мною установи. Відповідно до Положення «Про головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті

Києві», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 року № 209, відповідач не наділений такими повноваженнями. Відповідач не відноситься до органів контролю.

Позивачка за період роботи на своїй посаді сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обов'язки трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що наказ начальника Головного управління Держпродспоживслужби від 04.10.2017 року № 211 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначив, що позивач вимагаючи повністю скасувати наказ № 211 від 04.10.2017, пропонує суду визнати протиправною і скасувати діяльність Відповідача, усі його управлінські рішення, які не стосуються позивача. Крім того, відповідач зазначав, що правовідносини які виникають з приводу рішення Відповідача про призначення чи звільнення начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, є трудовими відносинами роботодавця і найманого працівника (не державного службовця або прирівняної до нього особи), які не відносяться до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи вищевикладене, в задоволені адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом були встановлені наступні обставини по справі.

04.10.2017 Відповідач видав наказ № 211 «Про результати планової виїзної оцінки діяльності Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі» (далі - наказ № 211).

Наказ №211 видано за результатами проведення оцінки діяльності Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, відповідно до наказу від 14.08.2017 року № 162 Про створення робочої групи Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, який виданий відповідно до Плану роботи Головного управління та з метою належної організації підпорядкованих організацій та установ., яка проводилась у період з 16.08.2017 року по 05.09.2017 року та за результатом якої була складена Довідки від 05.09.2017 про результати планової виїзної оцінки (комплексних заходів державного нагляду) управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжя, Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів.

Позивачка дізналась про наказ від 04.10.2017 року № 211, лише 30.10.2017 року, саме тоді, коли його було направлено в установу, яку очолює позивачка, про що свідчить штамп на наказі, позивачка дізналась про його видання саме 30.10.2017 року. Про це зазначено у позові та у судовому засіданні підтвердив представник позивача.

У судовому засіданні був досліджений журнал прийнятих наказів з якого можна встановити, що наказ №211 був зареєстрований у журналі 04.10.2017.

30.10.2017 Запорізькою міською державною лікарнею ветеринарної медицини наказ №211був отриманий про, що свідчить штамп на самому наказі, тобто наказ не направлявся, тому в журналі реєстрації вихідної документації він не значиться.

Згідно наказу від 04.10.2017 № 211 зазначено, ураховуючи результати планової виїзної оцінки діяльності Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини, керуючись п. 8, п. п. 11 п. 10 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, наказую:

1.Визнати діяльність Управління у сферах, які вивчалися комісією Головного управління, задовільною і такою, що потребує суттєвого покращення.

2.Визнати незадовільною роботу Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини та її керівника щодо основної діяльності, кадрового, правового забезпечення, бухгалтерського обліку та фінансів, збереження майна, загального стану виконавчої дисципліни.

3.Керівникам Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини провести необхідні перевірки, встановити осіб, винних у виявлених перевіркою порушеннях, вирішити питання про їх відповідальність згідно з чинним законодавством.

4.З метою своєчасного і повного усунення керівництвом вказаних установ виявлених перевіркою порушень, прорахунків і недоліків, вимагаю:

4.1.Організувати обговорення результатів перевірки, викладених у Довідці від 5 вересня 2017 р., на спільній нараді керівників даних установ.

4.2.Розробити та затвердити план заходів щодо усунення виявлених порушень, прорахунків і недоліків, копії яких впродовж тижня після затвердження надати до Головного управління.

4.3.Своєчасно інформувати Головне управління про хід усунення недоліків, остаточні звіти про виконання викладених у Довідці пропозицій надати: Управлінню Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі (ОСОБА_5А.) - до 27.10.2017 року, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини (ОСОБА_6В.) - до 14.11.2017.

5.Сектору управління персоналом (ОСОБА_7В.), Управлінню безпечності харчових продуктів та ветеринарії (ОСОБА_8А.) підготувати наказ про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, надати пропозиції щодо підсилення керівного складу Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини. Сектору правового забезпечення (ОСОБА_3В.) з матеріалів перевірки виділити для направлення до правоохоронних органів інформацію і документи з ознаками кримінальних правопорушень».

Позивач звернулася до суду як фізична особа, а ні як керівник будь-якої установи яка перевірялася відповідно до оскаржуваного наказу №211 та вважає, що оскаржуваний наказ порушує її права, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень та видав протиправний, незаконний наказ, який підлягає скасуванню.

На момент звернення до суду доказів, що позивач була керівником однієї з перевіряємих відповідно до наказу №211 установ та має право звернення до суду, як уповноважена особа від установи яка перевірялася, суду надані не були.

Наказ від 04.10.2017 № 211 не є актом індивідуальної дії для позивача. Дія цього

Наказу розповсюджується на установи, які перевірялися та їх керівників, а ні стосується конкретної фізичної особи (позивача), яка звернулася до суду.

Позивач мала б права звернутися до суду за захистом порушених прав, будучи керівником перевіряємо установи, як представник юридичної особи, яка була перевірена відповідачем, у разі порушення наказом №211( який є рішенням субєкта владних повноважень) прав та інтересів відповідної юридичної особи.

12.04.2017 Верховним судом України у справі № 21-3830а16 досліджено питання щодо права оскарження нормативно-правового акту індивідуальної дії, а також субєкти правовідносин, до яких буде застосовано цей акт.

Суд вказав, що завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

З наведеного вище можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги та приписи.

Відмінною ознакою дій суб'єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов'язки. Такий правовий акт породжує права й обовязки тільки того субєкта, якому його адресовано.

Отже нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 28 лютого 2017 року у справі № 21-3829а16.

Оскільки дія Наказу №211 розповсюджується лише на ті установи які були перевірені,тому позивач не має права на оскарження зазначеного наказу №211, відповідно і посилання позивача на те, що дії відповідача під час перевірки були протиправними, а відповідач не має повноважень на проведення будь-яких перевірок, що порушений порядок проведення подібних перевірок, є такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

Щодо п.5 наказу №211 в якому зазначено, підготувати наказ про звільнення позивача із займаної посади, суд зазначає наступне.

Доручивши підготувати наказ чи проект наказу про звільнення позивача, відповідач тим самим остаточно не прийняв рішення про звільнення, таким чином видання наказу від 04.10.2017 №211 не порушує жодних прав та законних інтересів позивача. Доручення про підготовку будь-якого рішення субєктом владних повноважень, без підпису, печатки та іншої процедури щодо прийняття рішень, не є остаточним рішенням, тому і не може порушувати права чи інтереси будь-якої особи.

Щодо того заперечень відповідача, що даний спір не підлягає розгляду в окружному адміністративному суді.

Згідно п.1 ст.3КАС справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Відповідно до пп.1 п.2. ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

У пп.1 п. 2 ст.18 КАС зазначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;

Згідно адміністративного позову, до суду звернулася ОСОБА_4 як фізична особа до Головного управління Держпродспоживсужби у Запорізькій області, яке є юридичною особою відповідно до Наказу від 12.04.2017 року № 209 Міністерства аграрної політики та продовольства України, яким затверджено «Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві» (надалі - Положення), Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Запорізькій області є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.

Відповідно до п. 4 Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, зокрема у галузі ветеринарної медицини та безпечності харчових продуктів, у сфері державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства, у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів, у сфері здійснення державного ринкового нагляду та інших напрямках, відповідно до Положення.

Відповідно до п. п. 14, 15 Положення, Головне управління утворюється у порядку, передбаченому статтею 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», є юридичною особою публічного права.

Враховуючи викладене вище, відповідач є суб'єктом владних повноважень, органом державної влади, а предметом цього позову є спір із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Таким чином, цей правовий спір розглядається саме окружним адміністративним судом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, господарського або кримінального судочинства, тому підстав закрити провадження у суду не було. З метою прийняти законного та обєктивного рішення, суд повинен зясувати всі обставини по справі та перевірити їх доказами, тому провадження по справі було відкрито.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем наказ № 211 не є правовим актом індивідуальної дії для позивача, оскільки жодним чином не стосується її прав та не встановлює зобов'язань для позивача. Саме тому, на думку суду у позивача відсутнє право на оскарження наказу №211.Враховуючи наведене позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В.Конишева