Справа № 220/1540/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Якішина О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року справа №220/1540/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Василенко Л.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року у справі № 220/1540/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області (надалі відповідач, Управління) про визнання неправомірними дій відповідача щодо не зарахування період роботи в Інституті «Южніігіпрогаз» з 05.04.1982р. по 31.12.1998 р., зобов'язання відповідача зарахувати до страхового стажу, період роботи з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. в Інституті «Южніігіпрогаз», зобов'язання відповідача за результатами розгляду справи, прийняти рішення з урахуванням зарахованого страхового стажу періоду період з 05.04.1982р. по 31.12.1998 р. в Інституті «Южніігіпрогаз», а також стягнення з відповідача сплачений судовий збір у сумі 640 грн. (а.с. 2-3).

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області щодо незарахування ОСОБА_2 до страхового стажу періоду роботи з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. у «Інституті Южніігіпрогаз» (ВАТ «Інститут Южніігіпрогаз»).

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу період роботи з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. у «Інституті Южніігіпрогаз» (ВАТ «Інститут Южніігіпрогаз»).

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.11.2016 р. про призначення пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. у «Інституті Южніігіпрогаз» (ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз») та прийняти рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства.

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1280 грн. 00 коп. (а.с. 58-60).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що запис у трудовій книжці позивача про роботу в ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» жодним чином не підтверджується зі сторони роботодавця та вважає, що зазначений запис не може бути прийнятий Управлінням при обчисленні страхового стажу. Апелянт вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 03-Б від 20.03.2017 року, яка видана ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз», оскільки зазначене підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території та не здійснило перереєстрацію. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відомості, які надано з непідконтрольної українській владі території викликають у Управління сумніви у їх достовірності, а можливість здійснити перевірку відповідності таких відомостей на даний час відсутня. До того ж, апелянт вказує, що твердження суду, що період роботи позивача з 05.04.1982 року підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу не відповідає дійсності, оскільки за наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування відсутні відомості щодо роботи позивача з 05.04.1982 року по 31.12.1998 року, натомість, у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування присутні відомості щодо роботи позивача на підприємстві «Самиб» в період з 01.04.1998 року по 20.04.1998 року (а.с. 62-63).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивач, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області та з 24.10.2016 року отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, при призначенні позивачу пенсії, Управлінням до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. у «Інституті Южніігіпрогаз».

За розясненнями з цього приводу, позивач звернувся до Управління із відповідною заявою.

Листом від 07.04.2017 року Управління повідомило позивача, серед іншого, що страхового стажу позивача не врахований період його роботи з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. у «Інституті Южніігіпрогаз», у звязку з відсутністю запису в трудовій книжці підпису керівника або відповідальної особи та печатки підприємства (а.с. 13-14).

Вважаючи такі дії Управління неправомірними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем безпідставно не було включено до страхового стажу позивача період його роботи з 05.04.1982 року по 31.12.1998 року у «Інституті Южніігіпрогаз», а тому задовольнив позов.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною4 цієї статті визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

В даному випадку, до спірних правовідносин слід застосувати Закон України «Про пенсійне забезпечення».

Як зазначалось вище, відповідачем не зараховано позивачу період з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. у «Інституті Южніігіпрогаз» до страхового стажу.

Відповідно до ст.. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до трудової книжки позивача серії БТ-І № 2016534 від 04.08.1977 року позивач працював у «Інституті Южніігіпрогаз»:

- з 05.04.1982 р. по 01.01.1986 р. на посаді водія 3 класу в авто гаражі;

- з 01.01.1986 р. по 01.08.1988 р. на посаді водія 2 класу комплексного відділу інженерних винаходів;

- з 01.08.1988 р. по 20.02.1989 р. на посаді водія 1 класу автотранспортного цеха;

- з 20.02.1989 р. по 07.09.1994 р. на посаді інженера з випуску транспорту;

- з 07.09.1994 р. по 01.02.2010 р. на посаді механіка з випуску автомашин,

- з 01.02.2010 р. по теперішній час на посаді механіка гаражу.

Крім того, слід зазначити, що трудова книжка також містить записи про зміну назви підприємства, а саме, у травні 1994 року підприємство змінило назву з «Інститут Южніігіпрогаз» на ВАТ «Інститут Южніігіпрогаз» (наказ № 139 від 24.05.1994 р.), а з квітня 2012 року підприємство змінило назву з ВАТ «Інститут Южніігіпрогаз» на ПАТ «Южніігіпрогаз» (наказ № 152 від 28.04.2012 р.) (а.с. 10-12).

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що запис у трудовій книжці позивача про роботу в ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» жодним чином не підтверджується зі сторони роботодавця та вважає, що зазначений запис не може бути прийнятий Управлінням при обчисленні страхового стажу.

Колегія суддів зазначений довід апелянта до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 (надалі Інструкція № 58)

Пунктом 2.4 Інструкції № 58визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судова колегія звертає увагу, що позивач прийшов працювати в «Інститут Южніігіпрогаз» 05 квітня 1982 року, а в цей період порядок заповнення трудової книжки не було врегульовано нормами Інструкції № 58 від 29 липня 1993 року, оскільки цей нормативний акт було прийнято пізніше вчинення спірного запису.

На даний час, позивач продовжує працювати у ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз», що підтверджується довідкою підприємства від 21.04.2017 року № К/02 (а.с. 21).

За таких обставин, довід апелянта про те, що запис у трудовій книжці позивача про роботу в ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» жодним чином не підтверджується зі сторони роботодавця не відповідає дійсності.

Серед іншого, колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядок № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів зазначає, що оскільки облік відомостей про застраховану особу (персоніфікація) в України запроваджено з 2000 року, а спірним у даній справі є період з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р., індивідуальні відомості про позивача, як застраховану особу відсутні.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 03-Б від 16.01.2017 року (а.с. 15).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 03-Б від 20.03.2017 року, яка видана ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» Управління не може прийняти до уваги, оскільки зазначене підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території та не здійснило перереєстрацію.

Колегія суддів зазначає, що так, дійсно, на штампі Довідки № 03-Б від 16.01.2017 року зазначено, що вона видана ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз», яке розташовано за адресою: 83004, м. Донецьк, вул.. Артема, 169-Г.

Місто Донецьк, в свою чергу, відповідно до Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Відповідно до Положень КМУ від 07.11.2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті є недійсним та не створює правових наслідків.

Колегія суддів не приймає як належний та допустимий доказ надану позивачем довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 03-Б від 20.03.2017 року, оскільки підприємство, яким вона видана, не було створено у порядку, передбаченому законами України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає,що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Донецька.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен був взяти до уваги інформацію зазначену у довідках, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до Управління за призначенням пенсії.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає,що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що інформація, яка міститься в довідці про заробітну плату для обчислення пенсії № 03-Б від 16.01.2017 року, яка видана ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» в сукупності з фактичними даними, які відображені в трудовій книжці позивача підтверджує, що позивач з 05.04.1982 р. по 31.12.1998 р. працював у «Інституті Южніігіпрогаз», а тому, зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Посилання апелянта на ту обставину, що за наявними в реєстрі застрахованих осіб присутні відомості щодо роботи позивача на підприємстві «Самиб» в період з 01.04.1998 року по 20.04.1998 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у трудовій книжці позивача, яка, як вже зазначалось вище, є основним документом, що підтверджує стаж роботи відсутні записи про те, що позивач будь-коли працював на підприємстві «Самиб».

Колегія суддів звертає увагу, що дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування для підтвердження трудового стажу приймаються у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Таким чином, той факт, що позивач будь-коли працював на підприємстві «Самиб», апелянтом колегії суддів апеляційної інстанції не доведено, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає,що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року - без змін.

Керуючисьст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року у справі № 220/1540/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_3