Справа № 742/3272/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 742/3272/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної та Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2017 року, що ухвалена в порядку скороченого провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нездійснення перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Також відповідач зазначає, що не відмовляв у здійсненні перерахунку пенсії, а лише повідомляв про відсутність фінансування витрат на виплату пенсій з урахуванням здійсненого перерахунку. Кім того, апелянт звертає увагу суду на те, що пенсії, передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач подав до суду письмові заперечення проти апеляційної скарги, у яких зазначив, що ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлений спеціальний строк звернення до суду з позовом про виплату пенсії, яка не була своєчасно перерахована з вини відповідних органів. Також позивач вказує на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» у позивача виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. Також суд першої інстанції посилався на те, що право позивача на пенсійне забезпечення не може ставитися у залежність від бюджетних асигнувань.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідності до ст. 63 вказаного Закону усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988 (далі - постанова від 11 листопада 2015 року № 988) було визначені складові грошового забезпечення поліцейських, а також їх розмір.

З 29 грудня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», яким ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було доповнено новою частиною наступного змісту: «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Згідно з ч. 2 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Довідки про грошове забезпечення, необхідні для проведення перерахунку пенсії, органи Пенсійного фонду України отримують за спеціальною процедурою, що визначена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 24 Порядку про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі ст. 63 Закону уповноважені структурні підрозділи зобов'язані у п'ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв'язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії.

Органи, що призначають пенсії, протягом п'яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5).

Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п'ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Згідно з листами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 26 червня 2017 року № 965/03/23 та від 12 жовтня 2017 року № 1715/03/Я-12 відповідач отримав довідку про розмір грошового забезпечення, встановленого для поліцейських Постановою від 11 листопада 2015 року № 988, необхідну для перерахунку пенсії позивача. Проте відповідний перерахунок і виплата пенсії не здійснюються у зв'язку з тим, що додаткові кошти на реалізацію Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» не виділені з Державного бюджету України.

Разом з тим, з огляду на вимоги ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач, отримавши довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_3, зобов'язаний був здійснити відповідний перерахунок та виплачувати пенсію з 01 січня 2016 року.

Враховуючи, що такі дії не були вчинені, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області порушило право ОСОБА_3 на перерахунок пенсії, на захист якого був поданий даний адміністративний позов.

Як зазначено у листах Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 26 червня 2017 року № 965/03/23 та від 12 жовтня 2017 року № 1715/03/Я-12 пенсія позивачу не лише не виплачувалася, проте й не була перерахована.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області посилається на неможливість здійснення такого перерахунку з тих підстав, що при формуванні видаткової частини бюджету Пенсійного фонду України на 2017 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 17, враховано основні звітні дані щодо чисельності пенсіонерів та розміру пенсійних виплат з урахуванням прогнозного зростання впродовж 2017 року прожиткового мінімуму згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». У видатковій частині бюджету Пенсійного фонду України на 2017 рік додаткові кошти для здійснення виплат перерахованих пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) не передбачено.

Під час розгляду та вирішення апеляційної скарги колегія суддів враховує, що виключний перелік норм спеціальних законів, які застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів зазначений у п. 6 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у такому переліку відсутній.

Крім того, зазначені доводи відповідача не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії позивача.

Так, у відповідності до п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також у вказаному рішенні зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Під час розгляду справи колегія суддів також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників органів внутрішніх справ, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Одним із основних аспектів відповідальності держави перед людиною є забезпечення чіткого виконання законів, прийнятих її законодавчими органами.

Таким чином, невиконання вимог ст.ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з посиланням на відсутність фінансування витрат на виплату пенсії є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про те, що ОСОБА_3 не має права на перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 29 вересня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. У задоволенні вказаної заяви було відмовлено листом від 12 жовтня 2017 року № 1715/03/Я-12. ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом 24 жовтня 2017 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Право позивача на перерахунок пенсії саме із 01 січня 2016 року гарантоване ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Суд першої інстанції, встановивши, що перерахунок пенсії ОСОБА_3 не був здійснений з вини органів, зазначених у ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийняв законне і обґрунтоване рішення про зобов'язання здійснити відповідний перерахунок із дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 03 листопада 2017 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк