Справа № 808/2990/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року о/об 15 год. 14 хв.Справа № 808/2990/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія СА № 479315)

представника відповідача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 25/08-01-10-02 від 24.03.2017 року)

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому позивача просить суд зобовязати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний з 23 повних календарних років служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції, за винятком раніше виплаченої суми 77 984,20 грн., а всього 34 118,03 грн., з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та зазначив, що з 15 серпня 1994 року по 10 жовтня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений за власним бажанням по підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. З 12 жовтня 2000 року по 15 вересня 2017 року проходив службу в податковій міліцій Головного управління ДФС у Запорізькій області та в подальшому звільнений з податкової міліції у запас Збройних Сил України за власним бажанням по підпункту «ж» пункту 64 з правом призначення пенсії. Під час звільнення з органів внутрішніх справ не мав право на пенсію та набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року. Отже позивач зазначає, що при звільнені з органів податкової міліції набув право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відповідач зобовязаний виплатити грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за весь час проходження служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції. Просив суд задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у письмових поясненнях та зазначив, що грошова допомога передбачена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року прийнятої до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», є за своєю суттю одноразовою і позивач при звільненні з органів внутрішніх справ у 2000 році скористався правом на її отримання, то при звільненні у 2017 році з органів податкової міліції, ГУ ДФС у Запорізької області обґрунтовано нарахувало та виплатила допомогу без урахування періоду попередньої служби. За таких обставин просив в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 06 грудня 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу Камертон.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача БТ-ІІ №5304162 від 28 серпня 1993 року, з якої встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на роботу наказом від 15 серпня 1994 року № 117 ЗУМ, служив в органах внутрішніх справ України безперервно 6 років 1 місяць 5 днів до 10 жовтня 2000 року та наказом від 12 жовтня 2000 року №303 о/с звільнений за власним бажанням з Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області за підставі підпункту «ж» пункту 64.

В подальшому 12 жовтня 2010 року прийнято на службу до податкової міліції відповідно до наказу від 13 жовтня 2000 року №240, проходив службу в податковій міліції 16 років 11 місяців 3 дні.

На підставі наказу від 13 вересня 2017 року № 608-о 15 вересня 2017 року звільнений за власним бажанням з податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «ж» пункту 64. Вислуга років на день звільнення складає 23 роки 00 місяців 25 днів у пільговому обчислені складає 24 роки 04 місяців 21 день. Наказано виплатити згідно статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний з 16 повних календарних років служби.

Відповідно до розрахунку грошової допомоги позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний з 16 повних календарних років служби у податковій міліції тобто в розмірі 77 984,20 грн.

Не погодившись з таким діями, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" закріплено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено, що позивач звільнявся із служби в обох випадках за власним бажанням.

Відповідач стверджує, що при звільненні від 12 жовтня 2000 року з Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області отримав грошову допомогу згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за нормами, які діяли на час їхнього звільнення, та до матеріалів справи надано відповідь Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 02 серпня 2017 року №747/12/01-2017.

Однак на такі твердження відповідача суд зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 19 серпня 2017 року 819/12/01-2017, в якій зазначено, що ОСОБА_1В звільнено з органів внутрішніх справ 10 жовтня 2000 року без права на пенсію, тому не мав права на одноразову грошову допомогу згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Він мав право та отримав зазначену допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за діючим на той час нормами.

При цьому в частині 6 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чітко визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

При звільненні 10 жовтня 2000 року на підставі наказу від 12 жовтня 2000 року №303 о/с у позивача вислуга років була менш ніж 20 років таким чином відсутні були підстави для нарахування пенсії та отже і на нарахування та отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Отже врахувавши частину 6 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідач в даному випадку повинен був виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з дня останнього зарахування на службу з урахування періоду попередньої служби тобто за в розмірі 25 процентів місячного грошового забезпечення за кожний з 23 років служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції, що становить 4 874,01х23=112 102,23 грн. Сума недоплаченої одноразової грошової допомоги складає 112 102,23 77 984,20 = 34 118,03 грн.

Представник відповідача, в судовому засіданні не заперечив щодо наведеного розрахунку, оскільки він здійснений з урахуванням наданого розрахунку грошової допомоги при звільнені полковника податкової міліції ОСОБА_1

Представником відповідача, для обґрунтування своєї позиції надано постанову Верховного суду України від 10 жовтня 2011 року з визначеною правовою позицією, що грошова допомога, передбачена пунктом 10 постанови № 393, є за своєю суттю одноразовою і позивачка при звільнені з органів внутрішніх справ у 1997 році скористалась правом на її отримання, то при звільнені у 2005 році з органів податкової міліції, відповідач обґрунтовано нарахував та виплатив цю допомогу без урахування періоду попередньої служби.

Відповідно до абзацу 2 статті 244-2 встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Тому суд наводить мотиви неможливості застосування при розгляді справи наведеної постанови Верховного суду України.

При розгляді справи та висловлені правової позиції Верховним судом України досліджувались підстави звільнення позивача та виплати грошової допомоги на підставі пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1997 року, а у справі що розглядається підставою виплати одноразової грошової допомоги є саме стаття 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Тобто вбачаються різні підстави нарахування грошової допомоги.

За наведених обставин вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів частини 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 11,71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний з 23 повних календарних років служби в органах внутрішніх справ та податковій міліції, за винятком раніше виплаченої суми 77 984 грн. 20 коп., а всього 34 118 грн. 03 коп., з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов