Справа № 820/4771/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р.Справа № 820/4771/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017р. по справі № 820/4771/17

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі - позивач ) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач ) в якому просить суд: скасувати рішення ГУ ДФС у Харківській області № 1 від 02.10.2017 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 року адміністративний позов Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування рішення - задоволено в повному обсязі.

Скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 1 від 02.10.2017 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (проспект Незалежності, 33, м. Ізюм, Харківська область, 64300, ) судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ДФС у Харківській області при винесенні рішення № 1 від 02.10.2017 року не враховано особливості договору банківського рахунку від 29.07.2014 року, укладання та виконання якого з боку Ізюмського КП ТМ обумовлено вимогами діючого законодавства, враховуючи його статус - комунальне підприємство.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до статуту Ізюмського комунального підприємства теплових мереж затвердженого рішенням сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 27.01.2017 року № 0812 є комунальним підприємством.

Згідно з ідентифікаційних даних відповідач є власністю Ізюмської територіальної громади від імені якої діє Ізюмська міська рада Харківської області.

Податковим органом 16.02.2004 року за № 1/27 та 21.02.2004 року за № 2/28 складені та направлені податкові вимоги у відповідності до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", що діяв на час винесення податкових вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення № 1 від 02.10.2017 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, у відповідності до п. 95.5 ст. 95 ПК України.

Так, наказом Державної фіскальної служби України від 20.02.2017 року № 107 затверджена примірна форма рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як встановлено судом, Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж пройшло державну реєстрацію у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та перебуває на податковому обліку.

Відповідно до п.п. 16.1.4. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

З матеріалів справи вбачається, що Ізюмське КП ТМ має податковий борг в сумі 6224786,13 грн., в тому числі з податку на додану вартість 5958691,07 грн. та з податку на прибуток 266095,06 грн., який виник внаслідок несплати в установлений строк, самостійно визначеного платником податку. Зазначена сума не заперечувалась представником позивача в судовому засіданні.

На майно Ізюмського КП ТМ зареєстровано податкову заставу згідно акту опису (щодо зміни предмета податкової застави) від 20.03.2014 року.

ГУ ДФС у Харківській області 15.06.2017 року складено та направлено подання про виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу Ізюмського КП ТМ, зазначене подання направлено Ізюмському міському голові.

Колегія суддів зазначає, що статтею 96 ПК України встановлений порядок погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.

Згідно з п. 96.2 ст. 96 Податкового кодексу України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: 96.2.1. надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків; 96.2.2. досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету; 96.2.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; 96.2.4. виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

У відповідності до п. 96.3 ст. 96 Податкового кодексу України відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

Як встановлено судом за результатами розгляду подання від 15.06.2017 року заступнику начальника ГУ ДФС у Харківській області направлено лист від 03.08.2017 року № 2423, яким проконстатовано: існування заборгованості у Ізюмського КП ТМ та зазначено, що субсидії та різниця в тарифах перераховується Державою із значною затримкою платежів, зростає заборгованість Державного бюджету перед Ізюмським КП ТМ та не має можливості запобігти несвоєчасним розрахункам у зв'язку з недосконалістю чинного законодавства. Чим фактично відмовлено податковому органу у розгляді та задоволенні подання.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Враховуючи встановлене, слід зробити висновок, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж є комунальним підприємством та знаходиться у власності Ізюмської територіальної громади від імені якої діє Ізюмська міська рада Харківської області.

У відповідності з п. 87.2. ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Так, до акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу). Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги. При цьому відповідно до п. 59.1 Податкового кодексу порядок надіслання платникові податків податкової вимоги тотожний порядку надіслання податкового повідомлення-рішення. У свою чергу згідно з п. 58.3 Податкового кодексу податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що податкові вимоги № 1/27 від 16.01.2004 року та № 2/28 від 21.02.2004 року не стосуються податкового боргу відповідача, який виник за період 2015-2016 рр., оскільки такі податкові вимоги виставлені у 2004 році відповідно до положень Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який втратив чинність з 01.01.2011 року, а тому не може регулювати питання погашення податкового боргу платника податку, що виник після вказаної дати. Отже, на податковий борг який рахувався у відповідача за звітний період 2015-2016 років повинна була прийнята та надіслана платнику податків нова податкова вимога.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 11.03.2015 року по справі № К/800/16273/13.

Згідно ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до матеріалів справи не надано доказів здійснення після набрання чинності Податковим кодексом України встановлених цим Кодексом України заходів, які дають податковому органу право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у Ізюмського КП ТМ відсутня податкова звітність з визначенням однією податковою декларацією чи уточнюючим розрахунком податкового боргу який перевищував чи дорівнював визначеному у п. 95.5 ст. 95 ПК України сумі у 5 мільйонів гривень.

Також, колегія суддів звертає увагу, що рішення ГУ ДФС у Харківській області № 1 від 02.10.2017 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу не містить зазначення суми коштів яка підлягає стягненню та банківських рахунків на які звертається стягнення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи у своїх поясненнях представники податкового органу посилались, що рішення № 1 від 02.10.2017 року прийнято з урахуванням наказу № 107 від 20.02.2017 року ДФС України, проте зазначеним наказом затверджена примірна форма рішення, за таких обставин ГУ ДФС у Харківській області не була обмежена у внесені відомостей до рішення № 1 від 02.10.2017 року, які констатували б суму коштів які підлягають стягненню та з яких джерел Ізюмського КП ТМ - банківських рахунків.

Як встановлено судом, податковим органом не вживались заходи щодо встановлення банківських рахунків Ізюмського КП ТМ.

Крім цього , ГУ ДФС у Харківській області при винесенні рішення № 1 від 02.10.2017 року не враховано особливості договору банківського рахунку від 29.07.2014 року, укладання та виконання якого з боку Ізюмського КП ТМ обумовлено вимогами діючого законодавства, враховуючи його статус - комунальне підприємство.

На Ізюмське КП ТМ розповсюджується дія Закону України "Про теплопостачання", Указу Президента України від 10.09.2014 року № 715 "Про державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", а також Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 217 із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2015 року № 1086 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017р. по справі № 820/4771/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 18.12.2017 р.