Справа № 826/23577/15
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року 11:37 № 826/23577/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Каракашьяна С.К., при секретарі Галаган І.В., за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача Богдановської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом до проФізичної особи - підприємця ОСОБА_3 Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, та рішення про застосування штрафних санкцій ,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся підприємець ОСОБА_3 з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 16.09.2015р. та рішення про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015р. № Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві .

Позовні вимоги ґрунтувалися на тому, що позивачем не було допущено порушень, оскільки у позивача були відсутні трудові відносини з особами, яких зазначено в акті перевірки.

Представник відповідача в судовому засіданні надав заперечення проти позовних вимог за змістом яких позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність прийнятого рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі вимог п. 80.2.7. п.80.2 ст.80 гл.8 розділу II Податкового кодексу України та наказу від 25 серпня 2015 року №918 "Про проведення фактичної перевірки", виданого ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві, відповідно до направлення від 25 серпня 2015 року №531/26-52-17-01 та №532/26-52-17-01 виданого ДПІ у Деснянському районі Головною управління ДФС у м.Києві проведена фактична перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання законодавства ФОП ОСОБА_4 щодо належного оформлення трудових відносин (укладення трудового договору) з працівниками (найманими особами), в тому числі з тими, яким установлено випробування, виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати, здійснення контролю за дотриманням роботодавцем законодавства, щодо належного оформлення трудових відносин (укладення трудового договору) з працівниками (найманими особами), в тому числі з тими, і якими установлено випробування, виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати та сплати податків до бюджету.

За результатами фактичної перевірки було складено акт №4447/26-52-17-01 від 31.08.2015р., яким встановлено порушення:

- пп. 168.1.1. п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України, яке полягало в тому, що позивачем не в повному обсязі нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету податок з доходів фізичних осіб на зальну суму 13452,00 грн.;

-п.1,п.4 ч.2 ст.6. п.1. ч. І ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яке полягало в тому, що позивачем не нараховано та не утримано єдиного внеску із суми заробітної плати на загальну суму 68405,28грн.

Порушення, встановлені перевіркою, полягали в наступному.

25.08.2015р. співробітниками відповідача було здійснено вихід на місце здійснення господарської діяльності позивача - кіоск з продажу хлібобулочних виробів, та виявлено, що позивач використовує працю найманої особи ОСОБА_5, яка в своєму письмовому поясненні повідомила, що працює у позивача з липня 2009 року на посаді продавця без укладення трудового договору та отримувала заробітну плату в розмірі 120,00 грн. в день, графік роботи: два тижня через два тижня.

28.08.2015р. співробітниками відповідача було здійснено вихід на місце здійснення господарської діяльності позивача та виявлено, що позивач використовував працю найманої особи ОСОБА_6, яка в своєму письмовому поясненні повідомила, що працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді продавця без укладення трудового договору в період з 01 серпня 2010 року та отримувала заробітну плату в розмірі 120,00 грн. в день, графік її роботи, складає - два тижня через два тижня.

В тексті позову позивач заперечував достовірність тверджень ДПІ про наявність у позивача офіційно непрацевлаштованих працівників, здійснення таким працівникам виплат тіньової заробітної плати, та як наслідок виникнення у позивача обов'язку по нарахуванню та сплати з таких сум виплачених доходів податку, нарахування на суми виплаченої зарплати єдиного внеску.

Пунктом 80.6 ст. 80 ПК України визначено, що безпосередньо під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Суд встановив, що матеріали фактичної перевірки позивача не містять належним чином оформлених опису про факт виявленого правопорушення та посилань на конкретні первинні та інші документи обліку результатів діяльності платника податку (позивача), де зафіксований зазначений факт, а саме - щодо виплати конкретній фізичній особі неофіційних сум коштів у вигляді заробітної плати, що не були відображені у податковій/бухгалтерській звітності та не були оподатковані податком на доходи фізичних осіб і військовим збором, інші документи, що ідентифікують осіб, як працівника позивача.

Також представник відповідача не надав суду жодні оригінали та/або засвідчені копії письмових запитів ДПІ, адресованих позивачу, про надання пояснень та підтверджуючих документів з питань, що становлять предмет фактичної перевірки, та доказів вручення таких запитів.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

У п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984 (що діяв на моменту складання акта перевірки), міститься загальне поняття терміну «акт перевірки» згідно якого акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення (визначення даного терміну наведене у пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу) приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, з контексту наведених норм слідує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу про нарахування суми грошового зобов'язання (в т.ч. фінансової санкції). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі № 21-237а13.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування.

Отже, для доведення правомірності своїх дій, відповідачем мало бути надано докази, які дозволяли б ідентифікувати осіб, щодо працевлаштування яких без оформлення, наявні посилання в акті перевірки, як таких, що перебувають з позивачем в трудових відносинах.

Суд вважає, що відповідачем (суб?єктом владних повноважень) всупереч процесуальних норм не було надано суду жодних належних документальних доказів на обґрунтування правомірності висновків акта фактичної перевірки (зокрема, відповідних первинних, розрахункових і звітних документів, пояснень та протоколів допиту осіб по фактах допуску її до роботи без укладання трудової угоди та отримання неофіційних сум доходів від позивача, тощо), то, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем вимог пп. 164.2.1, 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 1.2 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України є недоведеним, у зв'язку з чим донарахування йому грошових зобов?язань є протиправними.

При цьому, суд враховує також не надання відповідачем документальних доказів направлення ДПІ матеріалів фактичної перевірки до відповідного органу державної служби з питань праці для розгляду питання про складання протоколу за ст. 41 гл. 5 розд. ІІ «Особлива частина» Кодексу про адміністративні правопорушення («Порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці») та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за фактом допуску осіб до роботи без оформлення трудового договору, та про відсутність відомостей про звернення осіб до районного суду для винесення рішення про оформлення трудових відносин з позивачем протягом усього періоду фактичної роботи на підприємстві та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до п. 1 і 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску, зокрема, є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзацах другому та восьмому пункту 1 цієї частини.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Частинами 3 - 6 ст. 7 Закону 2464-VI передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

При цьому, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Нарахування єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований.

Відповідно до вимог п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 28 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Як вбачається з тексту акта перевірки, заниження позивачем бази нарахування єдиного внеску на фонд оплати праці в частині сум заробітної плати виплачених особам, зазначеним в акті перевірки, на думку відповідача, призвело до неправильного нарахування та сплати позивачем єдиного соціального внеску, а відтак до його заниження.

Згідно ч. 2 - 4 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Одночасно згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 цього Закону за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

В ході розгляду справи суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про факт виплати необлікованих сум доходів у вигляді заробітної плати та, відповідно, заниження бази оподаткування податком (збором) і бази нарахування єдиного внеску матеріалами справи не підтверджуються. А тому за встановлених обставин, висновки контролюючого органу про необхідність нарахування позивачу суми єдиного внеску та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій суд також вважає необґрунтованими, що свідчить про неправомірність таких прийнятих спірних рішень відповідача. При цьому суд враховує правову позицію, викладену в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду № 826/26179/15 від 08.11.2017р.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 16.09.2015р., та рішення про застосування штрафних санкцій № від 31.08.2015р. Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1252,52 (тисячу двісті п'ятдесят дві) грн.52 коп. присудити на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян