Справа № 760/6326/17
Суддя: Оксюта Т. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1419/17
Справа №760/6326/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенко Я.Г., інспектора ВАП у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С., Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати незаконним і скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 від 23.03.2017 року, складений інспектором роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Остапенком Я.Г.

Визнати протиправними дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Постанову серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510,00 грн. визнати незаконною і скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2017 року інспектором ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дмитренко Н.С. відносно нього було винесено постанову серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510,00 грн.

Зазначена постанова була винесена на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу є незаконними, з огляду на наступне.

Інспектором роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Остапенком Я.Г. при складанні у невстановленому місці 23.03.2017 року о 23.40 год. акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу було фальсифіковано дійсні обставини справи, а саме зазначено, що автомобіль позивача порушив правила стоянки та суттєво перешкоджав дорожньому руху знаходячись у крайній лівій смузі.

Зазначив, що його автомобіль дійсно був розташований у лівій смузі на вул. Ползунова, а не на вул. Кірпи, навпроти входу до Південного залізничного вокзалу.

Вулиця Ползунова має односторонній рух у 3 полоси, будь-які дорожні знаки, які забороняють стоянку у крайній лівій смузі відсутні.

Більше того, відповідно до п. 15.3 ПДР України стоянка транспортних засобів дозволяється на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Таким чином вважає, що стоянка його транспортного засобу здійснювалась відповідно до ПДР України, в ряду інших автотранспортних засобів.

Будь-яких перешкод іншим учасникам дорожнього руху автомобіль позивача не чинив, що підтверджується відсутністю відповідних записів в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і в постанові про накладення адміністративного стягнення.

З огляду на викладене зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В подальшому, інспектор ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Дмитренко Н.С. 24.03.2017 року при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення порушив норми чинного законодавства, а саме не пред'явив своє службове посвідчення, не роз'яснив позивачу його права, відмовився отримати від позивача пояснення та відмовився надати на вимогу позивача на ознайомлення докази.

Дані зазначені в постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення не відповідають даним вказаним у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а саме в акті час виявлення правопорушення зазначений 23.03.2017 року о 23.40 год., тоді як в постанові 23.03.2017 року о 00.40 год.; в акті місце вчинення правопорушення невідоме, а в постанові вул. Кірпи, 4, тоді як фактично автомобіль позивача був розташований на вул. Ползунова; в акті огляду вказано на наявність дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», за фактом такий дорожній знак відсутній на вул. Ползунова.

В постанові є посилання на п. 15.10 ПДР України «Стоянка заборонена». Однак, вказане посилання в постанові не ґрунтується на єдиному доказів, який був вивчений інспектором - акті огляду та тимчасового затримання. Крім того, п. 15.10 ПДР має вісім підпунктів, проте, інспектором Дмитренко Н.С. не надано посилання на конкретний підпункт.

За таких обставин, позивач вважає дії інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенка Я.Г. при складанні акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.03.2017 року протиправними так само як і дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачі інспектор роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старший лейтенант поліції Остапенко Я.Г. та інспектор ВАП у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Дмитренко Н.С. в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому просив відкласти розгляд справи, у зв'язку із перебуванням у щорічній відпустці.

Однак, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, оскільки він надав пояснення суду з приводу пред'явленого позову, судом досліджені всі матеріали справи та докази і заперечення сторін, підстави, передбачені КАС України для відкладення розгляду справи та оголошення перерви в ній відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у його відсутність.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення представника Управління патрульної поліції у м. Києві в яких він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що дії інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенка Я.Г. при складанні акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.03.2017 року та дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення є правомірними, у зв'язку із чим позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши думку позивача та його представника, врахувавши письмові пояснення представника відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Встановлено, що 24.03.2017 року інспектором ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дмитренко Н.С. відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510,00 грн.

Зазначена постанова була винесена на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.03.2017 року.

Позивач вважає, що постанова про адміністративне правопорушення та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу є незаконними, а дії інспекторів при їх складанні неправомірними.

Позивач просив визнати протиправними дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та скасувати її, на що слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварини. Абзацом 2 ч. 5 ст. 14 Закону встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями частини 3 ст. 41 цього Закону встановлено, що порядок обгону та стоянки, а також питання організації руху та його безпеки регулюються правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 8.1 Розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» ПДР, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року №1306, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.2? Правил встановлено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил, а п. 8.4 передбачено, що дорожні знаки поділяються, зокрема, на заборонені знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження у русі.

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу (п. 1.10 ПДР).

Пп. «а» п. 15.10 Розділу 15 «Зупинка і стоянка» Правил визначено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Встановлено, що 23.03.2017 року о 00.40 год. по вул. Кірпи, 4 у м. Києві, позивач здійснив стоянку в крайній лівій смузі проїзної частини зазначеної вулиці, в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Підрозділу 3 «Заборонені знаки» Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил, чим створив перешкоду дорожнього руху.

Зазначений дорожній знак розміщений над проїзною частиною вулиці Кірпи, 4 у м. Києві, що підтверджується здійсненою фото фіксацією цієї вулиці (а.с. 82-83). Вказаний дорожній знак розміщений таким чином, що його добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби.

Відповідальність за здійснення стоянки у непередбаченому для цього місці встановлено ч. 3 ст. 122 КУпАП, згідно якої перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом позовної заяви позивач визнав той факт, що він здійснив стоянку на лівому боці дороги з одностороннім рухом, однак зазначив, що на підставі абзацу 1 п. 15.3 Правил стоянка транспортного засобу у населеному пункті на лівому боці дороги,що має по одній смузі для руху в кожному напрямку дозволяється.

Водночас, правило п. 15.3 ПДР України не стосується того випадку, коли відповідним забороненим знаком запроваджено певні обмеження руху. В даному випадку дорожнім знаком 3.34 Правил на вказаній ділянці вулиці Кірпи у м. Києві було заборонено зупинку і стоянку транспортних засобів.

З урахуванням викладеного, підстав для визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення немає, оскільки вона за своєю формою та змістом відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, винесена уповноваженою на те особою, дії позивача правильно кваліфіковані інспектором ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С.

На підставі викладеного в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Доводи позивача стосовно того, що його автомобіль знаходився не на вул. Кірпи в м. Києві а на вул. Ползунова, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та фотофіксацією.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним і скасування акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 265? КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, зокрема передбачене ч. 3 ст. 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху) цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

З аналізу наведеного положення вказаної статті можна зробити висновок, що у разі порушення водієм правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху (частина 3 статті 122 КУпАП), працівник уповноваженого підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху, має право доставити такий транспортний засіб його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Фактичними обставинами справи підтверджується, що позивач здійснив стоянку транспортного засобу у крайній лівій смузі проїзної частини дороги у темну пору доби, що створило суттєві перешкоди дорожнього руху.

Таким чином, підстав для визнання акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу протиправним і його скасування немає, у зв'язку із чим у задоволенні вказаних позовних вимог також слід відмовити.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, для захисту свої прав та інтересів особа наділяється правом оскаржити в порядку адміністративного судочинства не будь-які рішення суб'єктів владних повноважень, а лише ті, які за своєю юридичною природою поділяються на нормативно-правові акти і правові акти індивідуальної дії.

У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 року №781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що нормативно-правові акти це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

На відміну від нормативно-правових актів, акти індивідуальної дії стосуються конкретних осіб та їх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Зокрема до правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Отже, на відміну від постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не є правовим актом індивідуальної дії, а тому не може бути оскаржений. Зазначений акт лише фіксує та встановлює певні фактичні обставини пов'язані з вчиненим адміністративним правопорушенням.

За таких обставин суд вважає вірними висновки інспекторів про порушення позивачем правил дорожнього руху та вчинення у зв'язку з цим адміністративного правопорушення.

Інших належних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови та акту позовна заява не містить, і позивачем таких доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану постанову, відповідачами не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення та акту огляду та затримання транспортного засобу відсутні.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, та відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 122, 251, 268, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 4, 7, 17, 94, 158, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенко Я.Г., інспектора ВАП у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С., Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя