Справа № 821/1375/17
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1375/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Рябчич А.М.

за участю:

представників позивача - Лозовського А.Ю., Алексеєвої Н.С.

представників відповідача - Чуєва Р.М., Піонтковської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Садар-М" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.08.2017 року, -

встановив:

12 вересня 2017 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Садар-М" (далі - позивач, ТОВ «Садар-М») до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.08.2017 року про відмову у наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2017 року в сумі 18230214,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2017 р. за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Садар-М" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2017 року складено акт №565/26-15-14-04-01/40883621. На підставі зазначеного акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 22.08.2017 р. № форми «ВЗ», яким ТОВ "Садар-М" відмовлено у наданні бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2017 року в сумі 18230214,00 грн. Позивач вважає, що дане податкове повідомлення - рішення прийнято контролюючим органом без з'ясування фактичних обставин та з порушенням вимог чинного законодавства.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач 08 листопада 2017 року подав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. Перевіркою встановлено, що між позивачем та ТОВ «Азимут-Д» укладено договір поставки товару №АД17/АЗ-00024 від 08 травня 2017 року щодо поставки тютюнових виробів на суму 109378841,20 грн, з яких ПДВ 18230214 грн. Також між позивачем та ТОВ «Азимут-Д» укладено договір відповідального зберігання №01-ВЗ від 11 травня 2017 року щодо відповідального зберігання тютюнових виробів. 02 серпня 2017 року ТОВ «Азимут-Д» надіслало на адресу ГУ ДФС у м. Києві лист №32, яким повідомило про розірвання договору відповідального зберігання 19 липня 2017 року, а також повідомив про проведення працівниками ГУ ДФС у м. Києві перевірки (інвентаризації) залишків товарно-матеріальних цінностей в складському приміщенні товариства за адресою м. Київ, вул. Бориспільська, 7. Окремо товариство повідомило про відсутність станом на 02 серпня 2017 року на складі залишків товарно-матеріальних цінностей, які б належали ТОВ «Садар-М». Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини викладені в акті перевірки.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ТОВ "Садар-М" () зареєстровано 07 жовтня 2016 року Печерською районною державною адміністрацією, свідоцтво про державну реєстрацію №0065272. Взяте на податковий облік в органах державної податкової служби 07.10.2016 року №90, на момент проведення перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві. Товариство є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №200342843 від 12 червня 2017 року, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 1-01.11.2016 року №200291087 анульоване 12 червня 2017 року.

Основним видом діяльності підприємства позивача за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

На підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві № 6601 від 17 липня 2017 року, направлень №747/26-15-14-04-01, №748/26-15-14-04-01, №753/26-15-14-04-01 від 24липня 2017 року, згідно з пп.78.1.8. п.78.1 ст.78 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Садар-М" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2017 року (податкова декларація з податку на додану вартість вх.№ від 20.06.2017 року).

За наслідками перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Садар-М» (податковий номер 40883621) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2017 року» № 565/26-15-14-04-01/40883621 від 11 серпня 2017 року, висновком якого є порушення вимог п.200.4 ст.200 ПК України в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2017 року в розмірі 18230214 грн.

Причиною виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту є придбання товарно-матеріальних цінностей (тютюнові вироби) в обсягах, що значно перевищують обсяги поставки.

На підставі висновків акту перевірки № 565/26-15-14-04-01/40883621 від 11 серпня 2017 року, відповідачем 22 серпня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «ВЗ» № , яким ТОВ "Садар-М" відмовлено в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 18230214 грн за податковою декларацією № від 20.06.2017 року.

Підставою для висновків акту перевірки та, як наслідок, для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідач зазначив, що під час проведення перевірки директору ТОВ «Садар-М» було вручено лист від 26.07.2017 року № 23354/10/26-15-14-04-01-15 щодо призначення та проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників, що здійснюють перевірку, але під час такої ревізії не встановлено товарів, які б належали позивачу.

ТОВ «Садар-М» заперечує проти позиції податкового органу та вказує, що товарно-матеріальні цінності (тютюнові вироби) на момент проведення інвентаризації були наявні в складському приміщенні ТОВ «АЗИМУТ-Д», але після проведення інвентаризації та підписання акта інвентаризації контрагент в односторонньому порядку розірвав договір відповідального зберігання та змусив позивача вивезти весь свій товар.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вимогами пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно положень статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4 ст.200 ПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що для включення ТОВ "Садар-М" до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість достатніми підставами мають бути: придбання ним товарів (робіт, послуг); використання зазначених товарів, робіт та послуг у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, належним чином оформлена первинна бухгалтерська документація.

Преамбула до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 січня 2011 року у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Факт відсутності здійснення господарської операції може підтверджуватись такими обставинами: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу недостатності фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, відсутність управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідач зазначає, що під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що зберігаються на складі за адресою м. Київ, вул. Бориспільська,7, не можливо встановити фактичного власника тютюнових виробів.

З наданих первинних документів вбачається, що 08 травня 2017 року між ТОВ «АЗИМУТ-Д» (постачальник) та ТОВ «Садар-М» (покупець) укладено договір поставки товару №АД17/АЗ-00024, предметом якого є постачання товару покупцю в кількості та асортименті визначеним у Видаткових накладних.

На виконання умов договору постачальник, відповідно до податкових та видаткових накладних, поставив, а покупець оплатив товар - тютюнові вироби на загальну суму 109378841,20 грн, з яких 18229806,88 грн ПДВ. Оплата товару підтверджується платіжними дорученнями на відповідну суму.

11 травня 2017 року між ТОВ «Садар-М» (замовник) та ТОВ «АЗИМУТ-Д» (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №01-ВЗ. Замовник зобов'язується передати, а зберігач зобов'язується прийняти тютюнові вироби на відповідальне зберігання без права використання у господарській діяльності. Приймання на зберігання продукції відбувається за актами приймання-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками після фактичного прийняття (п.1.1. договору). Зберігання відбувається виключно у складському приміщенні, яке зареєстроване в Єдиному Державному реєстрі місць зберігання тютюнових виробів та відповідає всім нормам та вимогам чинного законодавства щодо умов зберігання тютюнових виробів (п.1.3. договору). Розірвання цього договору до закінчення строку його дії можливе у наступних випадках: за взаємною згодою сторін; за рішенням господарського суду; на вимогу однієї із сторін без зазначення причини розірвання а умови попереднього письмового повідомлення іншої сторони не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати розірвання Договору (п.8.3 договору).

Відповідно до умов договору відповідального зберігання від 11 травня 2017 року сторонами укладено акти-прийому передачі товару, за якими ТОВ «АЗИМУТ-Д» передало ТОВ «Садар-М» тютюнові вироби, які останній передав на відповідальне зберігання. Акти приймання-передачі не містять дати їх складання та підписання, натомість в кінці кожного з актів приймання-передачі від руки дописано дату 02.08.2017 року з зазначенням години та хвилин, але цей навис не скріплений підписами повноважних представників.

Позивач листом від 31 липня 2017 року №25-2017 повідомив ГУ ДФС у м. Києві, що відповідно до наказу ТОВ «Садар-М» від 31 липня 2017 року №7 з 02 серпня 2017 року буде проведено інвентаризацію фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 7.

02 серпня 2017 року ТОВ «Садар-М» в присутності представників ГУ ДФС у м. Києві, що здійснюють перевірку, було проведено інвентаризацію фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні у ТОВ «АЗИМУТ-Д» згідно договору відповідального зберігання від 11 травня 2017 року №01-ВЗ за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська,7.

Під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей неможливо встановити фактичного власника тютюнових виробів, що зберігаються на складі за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська,7.

Згідно даних Інформації щодо внесених місць зберігання оптових партій алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пива до Єдиного реєстру місць зберігання станом на 31.07.2017 року за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 7 зареєстровано місце зберігання тютюнових виробів наступних суб'єктів господарювання: 1) ПП «АТМОСФЕРА-Т» (ідентифікаційний номер місця зберігання 5), місткість місця зберігання 375, вид продукції - оптових партій тютюнових виробів, місце зберігання - м. Київ, вул. Бориспільська,7; 2) ТОВ «АЗИМУТ-Д» (ідентифікаційний номер місця зберігання 3), місткість місця зберігання 375, вид продукції - оптових партій тютюнових виробів, місце зберігання - м. Київ, вул. Бориспільська,7 (скл.№348/2, №144).

02 серпня 2017 року ТОВ «АЗИМУТ-Д» звернулось на адресу ГУ ДФС у м. Києві з листом №32, в якому повідомило про розірвання 19 липня 2017 року договору відповідального зберігання №01-ВЗ від 11 травня 2017 року. Також в листі зазначено, що 02 серпня 2017 року співробітниками ДФС України у м. Києві була проведена перевірка (інвентаризація) залишків товарно-матеріальних цінностей в складському приміщенні ТОВ «АЗИМУТ-Д» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська,7, відповідні залишки товарів які б належали ТОВ «Садар-М» станом на 02 серпня 2017 року відсутні.

Представник позивача 11 грудня 2017 року подала до суду договір на вантажні перевезення №2408ВП від 02 серпня 2017 року та 13 товарно-транспортних накладних, які документують перевезення 02 серпня 2017 року тютюнових виробів з м. Києва, вул. Бориспільська, 7 до м. Миколаєва, смт. Веселинове, вул. Київська,12.

02 серпня 2017 року між ТОВ «Садар-М» (замовник) та ПП «ЛЕКС-ТОРГ»(перевізник) укладено договір на вантажні перевезення №2108 ПВ, предметом якого є доставка довіреного вантажу вантажним автомобільним транспортом з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій особі. Місце навантаження та вивантаження, маршрут, найменування вантажу, його маса, кількість, вартість, строк навантаження, упакування та строки перевезення визначаються в товарно-транспортних накладних.

Надані товарно-транспортні накладні не містять відомостей про час вибуття, про час прибуття, не містять жодної інформації про вантажно-розвантажувальні операції, не містять інформації про вантаж, а тому не приймаються судом до уваги, оскільки не відповідають ознакам належності та допустимості, які КАС України пред'являє для доказів.

Натомість позивач не пояснив чому пунктом розвантаження товару є м. Миколаїв, смт. Веселинове, вул. Київська, 12.

Суд зазначає, що загальна площа орендованих позивачем приміщень становить 7 кв. м. - офісне приміщення за адресою: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 7/14, приміщення 182, квартира 40. Жодних доказів оренди інших складських приміщень в період з 19.07.2017 року по 02.08.2017 року сторони суду не надали, а судом таких правовідносин не встановлено.

Особами відповідальними за ведення фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання у перевіряємий період були директор та головний бухгалтер.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст.96 ЦК України).

Суд встановив, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення № 757/52245/17-п директора ТОВ «Садар-М» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, а саме: порушення податкового законодавства, вимог п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, шляхом завищення суми бюджетного відшкодування за травень 2017року на 18230214грн (номер постанови в ЄРСР 6997327).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення № 757/52247/17-п головного бухгалтера ТОВ «Садар-М» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, а саме: порушення податкового законодавства, вимог п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, шляхом завищення суми бюджетного відшкодування за травень 2017року на 18230214грн (номер постанови в ЄРСР 6997328).

Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою (ч.4 ст.72 КАС України).

Таким чином, керівник та головний бухгалтер позивача вчинили порушення податкового законодавства, вимог п.200.4 ст.200 ПК України, шляхом завищення суми бюджетного відшкодування за травень 2017року на 18230214грн.

Також сторонами не надано суду доказів того, що придбаний ТОВ «Садар-М» товар був на момент інвентаризації на складі ТОВ «АЗИМУТ-Д», натомість останнє заявляє про відсутність на момент перевірки такого товару в своїх складських приміщеннях.

Сторони не довели наявність тютюнових виробів ТОВ «Садар-М» в складських приміщеннях ТОВ «АЗИМУТ-Д» на момент проведення перевірки, натомість, як доказ протилежного, суд бере до уваги відсутність доказів перебування тютюнових виробів саме позивача в складських приміщеннях ТОВ «АЗИМУТ-Д» та його лист з цього приводу; укладення позивачем договору вантажних перевезень 02 серпня 2017 року та документування перевезення невідомого вантажу зі складських приміщень ТОВ «АЗИМУТ-Д» в м. Миколаїв, смт. Веселинове, вул. Київська, 12, оскільки об'єкт за такою адресою не орендується позивачем, а договорів на відповідальне зберігання позивач не укладав; суд враховує суттєві недоліки товарно-транспортних накладних від 02 серпня 2017 року, які не дають змогу встановити відомості про час вибуття, про час прибуття, не містять жодної інформації про вантажно-розвантажувальні операції, не містять інформації про вантаж; суд враховує постанови по справам про адміністративні правопорушення відносно посадових осіб позивача, які набрали законної сили.

Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції.

Проаналізувавши надані сторонами документи стосовно господарських відносин ТОВ «Садар-М» та ТОВ «АЗИМУТ-Д» суд не встановив переконливих доказів розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності з цим контрагентом. Враховуючи вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (понад 100 мільйонів гривень), а також враховуючи відсутність жодного факту реалізації позивачем жодної з партій придбаних у ТОВ «АЗИМУТ-Д» товарів станом на день розгляду справи (понад сім місяців), суд вважає, що в даному випадку позивач не довів податкової вигоди в досліджених операціях.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Втім податкова вигода може визнаватись необґрунтованою зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). Слід зазначити, що діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Товариство самостійно визначає для себе коло партнерів в різних сферах господарської діяльності, але воно повинно забезпечити доказову базу для належного підтвердження господарських операцій.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Первинні фінансові та бухгалтерські документи, надані позивачем є недостатніми для висновку про дійсне виконання господарських операцій з контрагентом в повному обсязі, тобто такими, що дають право позивачу віднести відповідні суми до податкового кредиту.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Наведене зумовлює правомірність спірного податкового повідомлення-рішення № від 22.08.2017 року.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 12 грудня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 18 грудня 2017 року.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3.