Справа № 820/4084/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. Справа № 820/4084/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017р. по справі № 820/4084/17

за позовом ОСОБА_1

до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій,учасниками війни

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1, протягом 2014 року, перебував на посаді оперуповноваженого СКР Сахновщинського РВ ГУМВС України в Хакрівській області в званні лейтенанта міліції.

На підставі наказу ГУМВС України в Харківській області № 238 о/с дск від 10.07.2014 р. про відрядження працівників, ОСОБА_1 було відряджено до м. Ізюм та м. Барвінкове у період з 11 по 15 липня 2014 року для виконання завдань, визначених ЗУ «Про боротьбу з тероризмом», та несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення АТО, з метою належної організації та якісного здійснення заходів з ідентифікації осіб, затриманих у зоні проведення АТО.

ГУ НП в Харківській області було направлено матеріали до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - Комісія МВС) щодо ОСОБА_1 для надання статусу учасника бойових дій.

Рішенням Комісії МВС № 1/VI/XXI/2 від 17 березня 2017 року позивачу було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій на підставі абзацу 3 пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 та пунктів 2, 4 Розділу ІІ Положення про комісію МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 р. № 868, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 вересня 2016 р. за № 1271/29401.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що:

- ОСОБА_1 безпосередньо не залучався до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та на розгляд Комісії не було надано документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь ОСОБА_1 у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

- ОСОБА_1 перебував в районі проведення АТО тільки 5 днів, в той час, як нормативно-правовими актами встановлений строк залучення особи до проведення антитерористичної операції не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з наступних підстав.

Згідно з наказом ГУМВС України в Харківській області № 238 о/с дск від 10.07.2014 р. про відрядження працівників ОСОБА_1 відряджався до м. Ізюм та м. Барвінкове у період з 11 по 15 липня 2014 року для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», та несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення АТО, з метою належної організації та якісного здійснення заходів з ідентифікації осіб, затриманих у зоні проведення АТО.

Відповідно до Витягу із наказу Першого заступника керівника АТЦ при СБУ (по стройовій частині) № 31 від 09.10.2014 року, працівник МВС лейтенант міліції ОСОБА_1 є таким, що перебував з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р. у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з метою виконання службових завдань.

Безпосередня участь позивача в антитерористичній операції, також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою ГУ НП в Харківській області, в якій вказано, що ОСОБА_1 дійсно в період з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р. брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення на території Донецької та Луганської областей; посвідченням про відрядження № 19 видане ОСОБА_1 відрядженому з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р. до м. Ізюм, м. Барвінкове, в якому в графі мета відрядження вказано «участь в АТО».

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до наказу Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а, визначено, що Харківська область є районом проведення Антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року, тобто в той час, коли Позивач перебував у відрядженні в м. Ізюм та м. Барвінкове та брав безпосередню участь у проведенні АТО.

Зі змісту вказаних документів, вбачається, що позивач з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р. брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно статті 5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно пункту 19 частини 1 статті 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Процедура надання статусу учасникам бойових дій, регламентується Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (далі - Порядок №413).

Відповідно до п. 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається, зокрема поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

Пунктом 5 Порядку № 413 встановлено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін'юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДФС.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення про комісію МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 року № 868 з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право: 1) вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; 2) заслуховувати у разі потреби працівників МВС, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів; 3) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), документи зі спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання; 4) брати до уваги докази, пропозиції та рекомендації комісій, створених в центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України, під час вивчення матеріалів щодо надання статусу учасника війни працівникам МВС; 5) повертати документи керівникам підрозділів для подальшого доопрацювання; 6) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни; 7) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій, учасника війни; 8) повторно розглядати за рішенням Міністра внутрішніх справ України (особи, яка виконує його обов'язки) питання про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни особам, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.

В п. 4 розділу ІІ Наказу МВС України від 26.08.2016 року № 868 встановлено, що комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що надані до комісії МВС документи, підтверджують участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р.

Також, колегією суддів не встановлено наявність підстав для відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення комісії МВС № 1/VI/XXI/2 від 17 березня 2017 року.

Зі змісту рішення Комісії МВС № 1/VI/XXI/2 від 17 березня 2017 року вбачається, що відповідач відмовив ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій на підставі абзацу 3 пункту 4 Порядку № 413.

В абзаці 3 пункту 4 Порядку № 413 встановлено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

З вищевказаного, змісту заперечень відповідача проти позову та прийнятого рішення колегія судів приходить до висновку, що рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій прийняте на підставі того, що у позивача недостатньо строку участі в АТО, що вимагається п. 2-1 Порядку № 413 та ним не були надані документи до Комісії МВС, які дозволяють отримати статус учасника бойових дій у разі залучення на строк менше ніж 30 днів.

Так, відповідно до п. 2-1 «Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (далі - Порядок № 413) в редакції, чинній станом від 16.09.2016 року та на час прийняття спірного рішення Комісією МВС, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

В той же час, Порядок № 413 було доповнено пунктом 2-1 тільки 16.09.2016 року з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 р. № 602, відповідно до якої вимагається залучення до проведення антитерористичної операції особи не менше ніж на 30 календарних днів для надання статусу учасника бойових дій.

В статті 58 Конституції України закріплюється один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1ст.58 Конституції України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, встановлюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особи, які залучались до проведення АТО до 16.09.2016 року, мають право на надання статусу учасника бойових дій незалежно від строку їх залучення до проведення антитерористичної операції.

Колегією суддів встановлено, що позивач залучався та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах її проведення з 11.07.2014 року по 15.07.2014 року.

Тому, до правовідносин з надання позивачу статусу учасника бойових дій не може бути застосований п. 2-1 Порядку № 413, відповідно до якого встановлений строк участі в АТО - 30 календарних днів для надання особі статусу учасника бойових дій, оскільки:

1) на момент виникнення спірних правовідносин (участі позивача в АТО з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р.) чинним законодавством не було встановлено обов'язкових вимог щодо тривалості періоду перебування особи в зоні АТО або її залучення до АТО, необхідної для надання такій особі статусу учасника бойових дій;

2) пункт 2-1 Порядку № 413 був відсутній у Порядку № 413 на час участі позивача в АТО;

3) пункт 2-1 та абзац 3 пункту 4 Порядку № 413 не мають зворотньої дії в часі та прийняті набагато пізніше ніж Позивач залучався до антитерористичної операції.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, застосування Комісією МВС до правовідносин з надання позивачу статусу учасника бойових дій положень п. 2-1, абзацу 3 пункту 4 Порядку № 413 порушує принцип незворотності дії нормативно-правових актів в часі, а тому прийняте рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій, а тому рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій є неправомірним.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свої визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з пунктом 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року суд зазначає засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Дійсно, як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 pоку, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про зобов'язання комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій гр. ОСОБА_1.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору суд першої інстанції врахував не всі його обставини, неправильно застосував норми матеріального права тому, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково.

Згідно з статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 1/VI/XXI/2 від 17 березня 2017 року, якою гр. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій гр. ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бондар В.О.
Судді Калиновський В.А. Зеленський В.В.
Повний текст постанови виготовлений 18.12.2017 р.