Справа № 821/1047/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1047/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)», в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги та зазначив, що з 1995 р. по 2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та державній пенітенціарній службі України. Наказом управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 25.11.2015 р. №57 о/с був звільнений 30.11.2015 р. з Державної кримінально виконавчої служби України у запас Збройних Сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Після звільнення одноразова грошова допомога виплачена не була у звязку з чим позивач звернувся до суду. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 р. по справі №821/3762/15-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р., стягнуто з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 18765,00 грн. Розрахунок з позивачем фактично був проведений 06.07.2017 р., тобто, період затримки виплати грошової допомоги при звільненні склав з 01.12.2015 р. по 05.07.2017 р., у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 76 921,02 грн..

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 76 921,02 грн. (Сімдесят шість тисяч дев'ятсот двадцять одна гривня 02 коп.).

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Державна установа «Північна виправна колонія (№90)» подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Позивач постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував, надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю. Враховуючи, що зазначених клопотань від усіх учасників процесу не надходило та те, що справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, її розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 25.11.2015 р. №57 о/с, був звільнений 30.11.2015 р. з Державної кримінально - виконавчої служби України у запас Збройних Сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 р. у справі №821/3852/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, третя особа - Північна виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (№90) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів, позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 25.11.2015 №57 о/с в частині звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника оперативного відділу Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (№90); стягнуто з Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 8432 грн. 71 коп. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаної постанови, наказом від 27.05.2016 р. №22 о/с було скасовано наказ від 25.11.2015 р. №57 о/с про звільнення.

Наказом від 22.06.2016 р. №26 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби через хворобу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 р. апеляційну скаргу Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, автономній Республіці Крим та місті Севастополі задоволено, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 р. у справі №821/3852/15-а скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі.

Тому, наказом від 28.09.2016 р. №42 о/с були скасовані попередні накази відносно ОСОБА_1, а саме, наказ від 27.05.2016 р. №22 о/с та наказ від 22.06.2016 р. №26 о/с.

Таким чином, дійсним залишився наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі від 25.11.2015 р. №57 о/с.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 р. у справі 3821/3762/15-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р., адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений повністю. Визнано протиправною бездіяльність Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№ 90) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнуто з Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№ 90) () на користь ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 18765,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 18765,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 18765,00 грн. було сплачено позивачу лише 06.07.2017 р., тому суд, першої інстанції, задовольняючи позов, правильно виходив з того, що відповідач безпідставно з 01.12.2015 р. по 05.07.2017 р. не виплачував ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, що підтверджується рішенням суду, яке набрало закону силу.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально - виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №21-389а 13).

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 вказаної Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання нормативних актів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через законодавчо визначений статус не є підставою для виправдання дискримінуючої несвоєчасної виплати грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ.

Отже, принцип верховенства права захищає право позивача на отримання в день звільнення грошового забезпечення.

У звязку з цим, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року по справі №821/3852/15-а та у постанові Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 р. №821/3762/15-а, встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 131,94 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирахував розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки повного розрахунку із одноденного заробітку в сумі 131,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні було здійснено 06.07.2017 р., що підтверджується банківською випискою по картковому рахунку.

Середньоденне грошове забезпечення позивача на день звільнення складало 131,94 грн.

Кількість календарних днів, протягом яких відповідач затримав ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, складає 583 днів, а саме: з 01.12.2015 р. по 05.07.2017 р.

Отже, розрахунок суми, яка підлягає стягненню за затримку повного розрахунку складає: 131,94 грн. х 583 дні = 76 921,02 грн.

Крім цього, судом першої інстанції вірно наголошено на тому, що у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 №6-2912цс16 зазначено: «Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.О.Димерлій

Суддя Ю.В.Осіпов