Справа № 825/1145/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1145/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Гречаної Руслани Тарасівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство ''Дельта Банк'', Публічне акціонерне товариство ''Альфа-Банк'' про визнання неправомірним та скасування рішення, вилучення запису,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Гречаної Руслани Тарасівни (далі - Приватний нотаріус) та просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.08.2012, індексний номер 6819414 щодо зміни умов обтяження нерухомого майна (квартири) за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1 номер РПВН: 22014922;

- вилучити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 6819414 від 08.08.2012, внесений відповідачем, щодо зміни умов обтяження нерухомого майна (квартири) за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1 номер РПВН: 22014922.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій, а саме: нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше, тобто до 01 січня 2013 року, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме в результаті нотаріальної дії з такими об'єктами. Також, нотаріусу безпосередньо при вчиненні нотаріальної дії надана можливість отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що вказані повноваження надаються нотаріусу як спеціальному суб'єкту лише з 01 січня 2013 року. В той же час, спірні реєстраційні дії вчинені відповідачем 08 серпня 2012 року.

Крім того, законодавством не передбачено можливості проведення нотаріусом державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості, однак, відповідачем нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, не є документом на підставі якого можливо здійснювати реєстрацію обтяження, оскільки він не підтверджує перехід речового права (іпотеки) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа Банк», та не може бути підставою для вчинення реєстраційної дії по внесенню змін умов обтяження предмета іпотеки та визначенню іпотекодержателя ПАТ «Альфа Банк».

Позивач в судове засідання не прибула, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув втретє, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав.

Представник третьої особи, - ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не прибув, надіслав заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити в його задоволенні та пояснив, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» (нове найменування ПАТ «ОМЕГА БАНК») та ПAT «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до умов якого, ПАТ «Сведбанк» відступив, а ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, а саме, набув статусу нового кредитора, в тому числі, за договорами укладеними з позивачем. В подальшому ПAT «Дельта Банк» використавши своє право передбачене Цивільним кодексом України відступив право вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами позивача ПАТ «Альфа- Банк». Зазначив, що з укладенням 15.06.2012 договору було змінено кредитора у зобов'язанні та передані новому кредитору - ПАТ «Альфа-Банк» документи, які засвідчують права та інформацію, що є важливою для їх здійснення. Отже, до ПАТ «Альфа-Банк» перейшли всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Зауважив, що на момент вчинення спірного запису Законом, в редакції від 16.10.2012 № 5461, нотаріусам було надане право щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, але фактичний доступ був наданий лише до Державного реєстру іпотек.

За сукупністю наведених обставин, вважає, що прийняття рішення та вчинення відповідного спірного запису нотаріусом відповідає всім критеріям законодавства, тобто прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник третьої особи, - ПАТ «Альфа-Банк» надав клопотання про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити з вищевказаних мотивів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений з таких підстав.

ОСОБА_1 на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.03.2008 № 2840, належить квартира за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1 що підтверджується Довідкою про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.03.2008 № 18248968 (а.с. 101).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 19.03.2008 між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерсбанк», та ОСОБА_3 (ОСОБА_1.) було укладено кредитний договір № 2402/0408/71-028, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 доларів США на строк з 19 березня 2008 року по 18 березня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Кредитні кошти, призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником (ОСОБА_1.) та ОСОБА_4 з метою придбання двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості.

На виконання умов вказаного договору 19.03.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено в нотаріальному порядку договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка оцінена в 55 499,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення вказаного договору становить у еквіваленті 280 270,00 грн.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» (нове найменування - ПАТ «ОМЕГА БАНК») та ПAT «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив, а ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги (кредитора) до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, в тому числі за договорами укладеними з ОСОБА_1

В подальшому, ПAT «Дельта Банк» відповідно до укладеного 15.06.2012 договору купівлі-продажу прав вимоги № 937, відступив права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами позивача (кредитний договір від 19.03.2008 № 2402/0308/17-028 та договори забезпечення: від 19.03.2008 № 2402/0308/71-028-Р-2, від 19.03.2008 № 2845, 19.03.2008 № 2402/0308/71-028-Р-3) ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 137-139).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 № 937, ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до Приватного нотаріуса із заявою про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек 08.08.2012 відповідачем було здійснено запис за реєстраційним номером 6819414 про зміну умов обтяження нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 а саме іпотекодержателя на ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 101 зворот-102, 119-120).

Вважаючи вищевказані дії Приватного нотаріуса протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам прави, суд зазначає таке.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України від 02.09.1993 № 3425 "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про нотаріат" правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Згідно із ст. 2-1 Закону України "Про нотаріат" державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні порядку допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, порядку вчинення нотаріальних дій; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії та які здійснюють контроль за організацією нотаріату і нотаріальною діяльністю в Україні, перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні розмірів плати за надання додаткових інформаційно-технічних послуг та порядку її справляння.

Контроль за організацією нотаріату України, перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 затверджено Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Положення), де п. 3 Положення, одним із основних завдань головного управління юстиції є забезпечення роботи нотаріату.

Визначаючись щодо обґрунтованості підстав звернення позивача до суду слід зазначити таке.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5037-VI, далі - Закон).

У відповідності до вимог ст. 2 Закону обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Суд звертає увагу на те, що предметом розгляду по цій справі є правомірність проведення державної реєстрації саме обтяження, а не проведення державної реєстрації речових та інших прав. Тобто, згідно вимог Закону порядок проведення державної реєстрації обтяжень відрізняється від порядку проведення державної реєстрації речових та інших прав.

Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна (ч. 1, 3, 7 ст. 3 Закону).

Частиною 1 ст. 9 Закону передбачено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону визначений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

В свою чергу, реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи (ч. 2, 3, 8 ст. 16 Закону).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 19 Закону державна реєстрація обтяжень здійснюється, в тому числі, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Порядок реєстрації нотаріусами іпотек нерухомого майна та внесення змін, станом на день здійснення реєстраційних дій, а саме: 08.08.2012, було врегульовано Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 №410 (далі - Тимчасовий порядок; втратив чинність 01.01.2013 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.2012 № 824).

Пунктом 2 Тимчасового порядку передбачено, що реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру (п. 4 Тимчасового порядку).

Відповідно до п. 5 Тимчасового порядку державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Згідно із п. 6 Тимчасового порядку внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

Аналізуючи зміст вищенаведених вимог Тимчасового порядку та положення ст. 9 Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а також прикінцеві та перехідні положення Закону України від 04.07.2012 року №5037-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно», відповідно до яких вищевказаний Закон № 5037-VІ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 08.08.2012, оскільки був опублікований в офіційному виданні Голос України (№ 143) 07.08.2012), крім пунктів 1 і 3 розділу І цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2013 року, та абзаців четвертого-шостого підпункту 12 пункту 4 розділу І цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2014 року, суд дійшов висновку, що на момент внесення Приватним нотаріусом запису до Державного реєстру іпотек, а саме 08.08.2012, такі повноваження для відповідача були передбачені як Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, так і Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, державна реєстрація обтяжень може проводитися нотаріусом, незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна. Законом не передбачені будь-які спеціальні вимоги чи особливості щодо проведення державної реєстрації саме обтяжень.

Крім того, суд звертає увагу, що з врахуванням наведених приписів, п. 70 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 (втратив чинність 11.02.2014 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868), Порядком не передбачено обов'язкового внесення змін та виключення запису з Державного реєстру іпотек тільки реєстратором, який вносив відомості про обтяження майна іпотекою, чи реєстратором, який вносив відомості про відступлення прав за іпотечним договором та за місцем розташування такого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2012 року до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги боргу від ПАТ «Дельта Банк» на підставі відповідного договору, посвідченого нотаріусом. Однак, станом на момент укладання та посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ «Альфа-Банк» не зареєструвало обтяження, тобто не зареєструвало заборону розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яке виникло на підставі вказаного договору.

Крім цього, редакція Закону станом на момент укладання вказаного договору (червень 2012 року) не передбачала право нотаріуса, як спеціального суб'єкта на реєстрацію.

Лише у серпні 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» вирішило зареєструвати обтяження на нерухоме майно і звернулось до відповідача із відповідним документом (договором купівлі-продажу прав вимоги).

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення спірного запису Законом (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5036-VI, нотаріусам було надане право щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, але фактичний доступ був наданий лише до Державного реєстру іпотек.

На підставі правового аналізу норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» було подано приватному нотаріусу повідомлення про реєстрацію змін обтяжень нерухомого майна іпотекою та відповідний договір купівлі-продажу прав вимоги, які оформлені належним чином та можуть бути підставою для здійснення реєстраційних дій. Крім того, вказаний Порядок має виключний перелік підстав для відмови у внесенні запису до Реєстру, який не підлягає розширеному тлумаченню.

Щодо доводів позивача, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 № 937 не є документом на підставі якого можливо здійснювати реєстрацію обтяження, суд зазначає таке.

Статтею 512 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із письмових заперечень третьої особи, умови кредитного та/або іпотечного договорів не містять прямої заборони на передачу ПАТ «Сведбанк», AT «Дельта Банк» свого права вимоги за кредитними/іпотечними договорами, що не було спростовано ОСОБА_1 в судовому засіданні 30.11.2017. Отже, відповідно до Цивільного кодексу України відступлення права вимоги є правом кредитора.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчіть про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Тобто, єдиним документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно є договір, яким здійснено відступлення та набуття права вимоги за правочинами, та дане право, що підтверджується відповідним записом в Державному реєстрі іпотек, не може бути поставлено в залежність від волевиявлення іпотекодавця на укладення відповідного додаткового договору на внесення змін.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підставою, що має юридичне значення і в результаті якої виникають цивільні права та обов'язки між позичальником та новим кредитором є договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПAT «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», на підставі якого відбулось правонаступництво шляхом відступлення права вимоги та заміна кредитора (іпотекодержателя) за кредитними та забезпечувальними договорами, що підтверджується відповідним записом в Державному реєстрі іпотек.

Вказане підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.06.2016 по справі № 750/2336/17 (провадження № 2/750/27/16), залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Чернігівської області від 17.10.2016 та від 26.07.2016 (а.с. 121-136).

Таким чином, вказаний договір є належною підставою для прийняття Приватним нотаріусом рішення про зміну умов обтяження. Суд вважає, що внесення змін до запису про іпотеку здійснено відповідачем у відповідності до вимог законодавства, яке регламентувало спірні правовідносини на час їх виникнення, тому прийняте ним рішення про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та заміна іпотекодержателя із ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Альфа-Банк», є правомірними.

Суд також зазначає, що під час судового засідання 30.11.2017 позивачем не заперечувався той факт, що станом на серпень 2012 року вона мала певну заборгованість по вказаному кредитному договору, договір іпотеки був діючим, відповідно, правомірною була наявність обтяження щодо розпорядження та/або користування квартирою, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Червоногвардійська, 43/94.

В судовому засіданні також було встановлено, що і станом на день розгляду справи по суті ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору від 19.03.2008 № 2402/0408/71-028.

Крім того, перевіряючи підстави спірної реєстрації, необхідно врахувати, частину 9 ст. 15 Закону, якою передбачено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію (ч.1 ст.16 Закону).

З наведеного вбачається, що під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном повинна бути проведена і державна реєстрація відповідних прав та їх обтяжень і саме тим же самим нотаріусом. Однак, вимоги цих норм не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки сама нотаріальна дія з нерухомим майном була здійснена нотаріусом ще 15.06.2012, а саме - посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги. На той момент вказаних норм законодавства, що дозволяли нотаріусам здійснювати реєстраційні дії, не було. Спірна державна реєстрація обтяження, а не прав на нерухоме майно, була проведена вже пізніше - 08.08.2012, тобто після проведення нотаріальної дії. І як вже зазначалося, норми Закону на серпень 2012 року не містять вимог щодо необхідності проведення державної реєстрації обтяження тим же самим нотаріусом. Крім цього, Законом передбачено, що державна реєстрація обтяжень навпаки проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна.

На противагу пояснень представника позивача, суд наголошує на тому, що вчинення спірного запису про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою не порушує ніяких прав позивача, оскільки, як вже зазначалося та не заперечувалось позивачем, з моменту укладання кредитного договору та іпотечного договору, тобто з 19.03.2008 на квартиру позивача вже було накладено обтяження (заборона). Зміна іпотекодержателя не скасовує наявність такої заборони. У період з 19.03.2008 позивач не має права розпорядження вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак, у даному випадку, позивачем суду не доведена наявність порушеного права чи інтересу з боку Приватного нотаріуса.

В свою чергу, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, прийняття рішення та вчинення відповідного спірного запису відповідає переліченим у ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, тобто прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1, за відсутності факту порушеного права, є необґрунтованими, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна