Справа № 466/1495/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10910/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова (далі Управління) про визнання дій протиправними щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2015р. та зобов'язання відновити виплату пенсії за інвалідністю, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

З прийнятим рішення суду першої інстанції не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом неповністю зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення постанови, яке не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було тимчасово, з 01 квітня 2015 року припинено виплату пенсій особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Отже, пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не виплачуються.

Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, оскільки припинення виплати пенсії позивачу проведено з 01.04.2015, отже позивач знав про цей факт. Причини поважності пропуску строку позивачем не подано.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебуває з 06 грудня 2012 року на обліку в Личаківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Львова (раніше - в УПФУ у Шевченківському районі м. Львова) як отримувач пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На момент подання позову вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова.

Довідавшись, що з 01 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної пенсії їй припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», в порядку досудового врегулювання спору, позивач 23 лютого 2017 року звернулась до УПФУ м. Львова із заявою про поновлення пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак, відповідно до листа від 01 березня 2017 року вона отримала від УПФУ у Шевченківському районі м. Львова відмову в поновленні пенсії по інвалідності третьої групи.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач 02.03.2017р. звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки право на виплату пенсії позивачу підлягає поновленню з 01.04.2015, так як відповідно до п. 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів». На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказана норма права не виконана, а тому з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу».

Між тим наведений висновок суду першої інстанції є невірним з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набрав чинності 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» вказаного Закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06.12.2012 р. призначено пенсію по інвалідності третьої групи, згідно Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при цьому позивач продовжує працювати на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, отже на підставі вищезазначених норм законодавства, відповідачем з 01 квітня 2015 року правомірно зупинено виплату позивачеві пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ не скасовано, його положення у вказаній частині не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 у справі № 333/6710/15-а.

Крім того, з 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII, які набрали чинності з 01.01.2016) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, у частині третій статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищенаведене, та приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із цим позовом (02.03.2017 відповідно до відбитка штапму на позовній заяві а.с. 1), відсутність обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період з 01.04.2015 по 01.09.2016 включно належить залишити без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

У решті позову слід відмовити, оскільки чинним законодавством припинено виплату пенсії (довічного грошового утримання) особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова відповідно до Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції ухвалена з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з 02.09.2016р.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова частково задовольнити.

Скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2017 року у справі №466/1496/17 та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій за період з 01.04.2015 по 01.09.2016 включно залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

У задоволенні решту позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текс виготовлено 13.12.2017.