Справа № 804/6725/17
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 р. Справа № 804/6725/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБондар М. В.
при секретаріВиноградовій Т.В.
представників позивача представника відповідача Потапова О.М., Богдан Н.І. Литвин Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови
Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» (далі - ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №217/4.1-4/670 від 10.10.2017 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач виконав всі вимоги припису №217/4.1-4-165 від 18.09.2017 року про усунення порушень, про що відповідача було сповіщено повідомленням №146 від 29.09.2017 року, що є підставою для звільнення суб'єкта господарювання та його посадових осіб від відповідальності.
Представником позивача надавались суду письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено, що відповідач порушив діючий порядок проведення інспекційного відвідування і перевірки, що анулює юридичні наслідки проведених дій. Позивач вважає, що індексація заробітної плати не належить до фонду основної заробітної плати, а належить до фонду оплати додаткової заробітної плати, а тому не відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, надала суду письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначила, що надані позивачем документи на виконання припису від 18.09.2017 року №217/4.1-4-165 не відповідають типовим формам, які є обов'язковими для застосування всіма підприємствами, установами, організаціями. В якості документального підтвердження виконання вимог припису надано лише платіжну відомість про нарахування коштів на картки співробітників, яка не містить будь-яких банківських відміток, що підтверджує цей факт. Відомості нарахування індексації заробітної плати містять розбіжності з відомостями нарахування коштів працівникам. Суми індексації, нараховані в поточному періоді за минулі, відносяться до звітного періоду місяця, в якому проводиться донарахування. Відповідно до відомостей підсумку нарахувань та утримань за червень, липень та серпень 2017 рік єдиний соціальний внесок позивачем не нараховано.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 12.09.2017 року №119-І та направлення від 13.09.2017 року №184 у період з 15.09.2017 року по 18.09.2017 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій», про що складено акт №217/4.1-4 від 18.09.2017 року (а.с.13-35).
За результатами інспекційного відвідування встановлено, що працівникам ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» розрахунок та виплата заробітної плати за червень та липень 2017 року здійснювались без індексації заробітної плати в порушення вимог пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України та статті 33 Закону України «Про оплату праці».
На підставі акту перевірки №217/4.1-4 від 18.09.2017 року відповідачем винесено припис №217/4.1-4-165 від 18.09.2017 року, яким зобов'язано позивача забезпечити виконання та не допускати в подальшому порушення вимог (а.с.11-12):
- частини 2 статті 84 Кодексу законів про працю України та статті 26 Закону України «Про відпустки» в частині надання працівникам за сімейними обставинами та з інших причин відпусток без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік;
- частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та частини 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», в частині повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу;
- частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України та статті 33 Закону України «Про оплату праці», в частині індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку.
29.09.2017 року позивачем надано до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області повідомлення за вх. №5421 повідомлення про виконання припису №217/4.1-4-165 від 18.09.2017 року, в якому позивачем зазначено, що підприємство не буде надавати відпустки без збереження заробітної плати строком більше ніж 15 календарних днів на рік; повідомлення про прийняття робітників будуть надсилатись на адресу органів ДФС України вчасно; індексація заробітної плати буде проводитись у відповідності до вимог діючого законодавства України. Зазначено, що підприємство заборгованості по заробітній платі не має, заробітна плата за серпень 2017 року виплачена (а.с.38).
10.10.2017 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №217/4.1-4/670, якою накладено штраф на ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» у розмірі 1536000 грн. за відсутність індексації заробітної плати за червень та липень 2017 року 48 працівникам підприємства (а.с.39-42).
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.
З оскаржуваної постанови відомо, що відповідно до штатних розкладів, які затверджено генеральним директором ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» Богдан І.М., з 01.01.2017 року всім працівникам підприємства підвищено посадові оклади, після цього підвищення посадових окладів не проводилось, з огляду на що перевіряючими зроблено висновок, що базовим місяцем для нарахування індексації працівникам за період з лютого 2017 року по серпень 2017 року слід вважати січень 2017 року.
В ході інспекційного відвідування виявлено, що 48 працівникам ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» нарахування та виплата заробітної плати за червень та липень 2017 року здійснювались без індексації.
Загальна сума коштів індексації грошових доходів громадян, не нарахованих та не виплачених працівникам ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» за червень та липень 2017 року складає 2928,57 грн. за кожний місяць згідно з розрахунками «нарахування/утримання списком №01-0000088» від 31.08.2017 року, «нарахування/утримання списком №01-0000089» від 31.08.2017 року та підсумком нарахувань та утримань за червень та липень 2017 року.
При цьому, нарахування індексації грошових доходів працівникам ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» за червень та липень 2017 року здійснено вже під час нарахування заробітної плати за серпень 2017 року згідно з розрахунками «нарахування/утримання списком №01-0000090» від 31.08.2017 року та підсумком нарахувань та утримань за серпень 2017 року. Однак, станом на 18.09.2017 року виплата заробітної плати за серпень 2017 року не здійснено.
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач, зокрема, зазначає, що індексація заробітної плати не належить до фонду основної заробітної плати, а належить до фонду оплати додаткової заробітної плати, а тому не відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Надаючи правову оцінку спірному питанню суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.
Отже, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою, передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Тобто, враховуючи вищезазначене можна зробити висновок, що індексація заробітної плати є однією з державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Згідно з абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні особи, які використовують найману працю, в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Таким чином, проведення індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачено статтею 95 Кодексу законів про працю України, а тому індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, за недотримання якої юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність згідно з абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.
Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року у справі №808/2663/16.
З огляду на викладене, в судовому засіданні підтверджено правомірність нарахування штрафних санкцій відповідачем за не проведення індексації заробітної плати працівникам ПрАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» за червень та липень 2017 року, а тому оскаржувана постанова винесена правомірно пропорційно кількості виявлених порушень за кожного працівника.
Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо неможливості застосування до нього штрафних санкцій, у зв'язку з виконанням припису, суд зазначає наступне.
Нормами статті 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Державну службу з питань праці» таким органом є Державна служба України з питань праці (Держпраці) №96 від 11.02.2015 року (далі - Положення №96).
Згідно з частинами 4, 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Відповідно до пункту 6 Положення №96 органи Держпраці для виконання покладених на неї завдань серед іншого мають право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення, фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Тобто, виявивши в ході проведення контрольного заходу інші порушення прав найманих працівників, відповідач зобов'язаний їх фіксувати та вживати заходи, передбачені законодавством.
Відповідно до частини 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Згідно з частиною 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.
Суд не приймає до уваги доводи позивача про відсутність підстав для застосування до нього штрафу, у зв'язку з повним виконанням ним припису ГУ Держпраці у Дніпропетровській області №217/4.1-4-165 від 18.09.2017 року на підставі частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Зазначена норма не входить до переліку норм, визначених частиною 5 статті 2 цього Закону, тому не може бути застосована при притягненні позивача до відповідальності. Позивача притягнуто до відповідальності в порядку статті 265 Кодексу законів про працю України, що є спеціальною нормою, і підставою для такого притягнення є вчинення порушення законодавства про працю. Зазначена норма не містить будь-яких виключень та підстав для звільнення від відповідальності.
Така правова позиція викладена в ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року у справі №818/737/17 та постанові Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 року у справі №876/7962/17.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що пунктом 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, встановлено, що заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Також, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 не передбачена можливість звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності у формі штрафу внаслідок виконання вимог припису, а також у зв'язку з малозначністю чи формальністю вчинених порушень.
Окрім того, доводи позивача щодо неправомірності проведенні інспекційного відвідування судом не приймаються до уваги, оскільки процедурні порушення є підставою для недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки особою, стосовно якої така перевірка призначена.
Також, суд критично ставиться до доводів представника позивача про необхідність скасування спірної постанови з огляду на наявність постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2017 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З цього приводу суд зазначає, що відсутність складу адміністративного правопорушення в діях посадових осіб позивача не є підставою для скасування постанови про накладення штрафу на підприємство за порушення законодавства про працю.
Отже, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова №217/4.1-4/670 від 10.10.2017 року прийнята обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому не підлягають скасуванню.
У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір присудженню на користь позивача не підлягає.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2017 року

Суддя (підпис) М.В. Бондар