Справа № 826/18325/16
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Київ К/800/29206/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Голяшкіна О.В.

Шведа Е.Ю.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державної служби геології та надр України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (надалі також - Товариство) до Державної служби геології та надр України (надалі також - Держгеонадра, Державна служба) про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Товариство звернулось з позовом про визнання протиправними дій Державної служби щодо повернення заяв Товариства з доданими до них документами на продовження строку дії спеціального дозволу № 832 від 31.03.1997 року на видобування корисних копалин Заводівського родовища, спеціального дозволу № 946 від 27.06.1997 року на видобування корисних копалин Коржівського родовища, спеціального дозволу № 1038 від 12.08.1997 року на видобування корисних копалин Козіївського родовища; а також зобов'язання Державну службу продовжити строк дії вказаних спеціальних дозволів на видобування корисних копалин.

В обґрунтування позову Товариство вказало на те, що ним завчасно було подано необхідні та достатні документи для продовження дії таких спеціальних дозволів. Водночас відповідач відповідно до листів повідомив про відмову у продовженні строку дії спеціальних дозволів на підставі пункту 15 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами (надалі також - Порядок №615), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30 травня 2011 року, а саме вказав на наявність у надрокористувача боргу зі сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період. Наведену відповідачем підставу позивач вважає необґрунтованою.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, залишеною без змін ухвало Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року, позов задоволено. Суди не погодились з визначеною відповідачем підставою для непродовження дії дозволу на користування надрами та зазначили, що безпосередньо законом не передбачена відповідна підстава для відмови у видачі документа дозвільного характеру. У той же час пункт 15 Порядку №615 надання спеціальних дозволів на користування надрами в частині підстав відмови в продовженні строку дії спеціального дозволу у випадку наявності у надрокористувача податкової заборгованості було визнано незаконним та скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 року, яка була залишена без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна служба геології та надр України звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове про відмову у позові.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариству були видані спеціальні дозволи на користування надрами Заводівського родовища (спеціальний дозвіл № 832 від 31.03.1997 року), Коржівського родовища (спеціальний дозвіл № 946 від 27.06.1997 року) та Козіївського родовища (спеціальний дозвіл № 1038 від 12.08.1997 року), кожний строком дії 20 років. Дія дозволів закінчується у відповідні дати в березні, червні та серпні 2017 року.

Товариство звернулось до Держгеонадра з заявами та додатковими документами, необхідними для продовження строку дії спеціальних дозволів, у тому числі: щодо спеціального дозволу № 832 від 31.03.1997 року заява № 05.2.2-20/87 від 11.07.2016 року та заява № 05.2.2-20/121 від 30.09.2016 року, щодо спеціального дозволу № 946 від 27.06.1997 року заява № 05.2.2-20/113 від 13.09.2016 року, щодо спеціального дозволу № 1038 від 12.08.1997 року заява № 05.2.2-20/86 від 11.07.2016 року.

На відповідні звернення Держгеонадра листами від 31.08.2016 року та від 28.10.2016 року повідомило товариство про відмову у продовженні строку дії відповідних спеціальних дозволів на підставі пункту 15 Порядку №615, а саме наявність у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період та повернуло подані матеріали Товариству.

Відповідно до абз. 5 пункту 14 Порядку № 615 для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку його дії. Надрокористувач, що не подав заяву в установлений строк, втрачає право на продовження строку дії дозволу.

Рішення про продовження строку дії дозволу відповідно до абзацу 14 пункту 14 Порядку № 615, приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі.

Пунктом 15 Порядку № 615 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №277 від 06.04.2016 року серед підстав для відмови надрокористувачеві у продовженні строку дії дозволу визначено у тому числі наявність у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заяви про продовження строку дії дозволу з відповідними документами для його продовження Товариством було подано своєчасно.

При цьому суди зазначили, що відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 року у справі №826/15532/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.05.2017 року, було визнано незаконною та скасовано постанову Кабінету Міністрів України №277 від 06.04.2016 року в частині внесення змін до пункту 15 Порядку №615 щодо визначення як підстави для відмови надрокористувачу у продовженні строку дії дозволу наявність у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період.

При цьому, визнаючи незаконними та скасовуючи відповідні зміни до пункту 15 Порядку №615, суди у зазначеній справі вказали на те, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями щодо встановлення підстав для відмови у продовження строку дії спеціальних дозволів, зупинення їх чи відмови у видачі, оскільки за правилами частини першої статті 4 Закону "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" № 2806-IV виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються, у тому числі вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, анулювання документа дозвільного характеру. Водночас відповідними законами, зокрема ч.5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ст. 57 Кодексу про надра, ст. 24, 26 Закону України "Про нафту і газ" відповідні підстави для відмови не передбачені.

За правилами частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Наведене дає підстави для висновку, що судами обґрунтовано враховано судове рішення щодо визнання незаконною підстави для відмови у продовженні строку дії спеціального дозволу, а також його висновки, на яких ґрунтується задоволення відповідної вимоги.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 105 КАС України адміністративний позов може містити містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. Пунктом 3 частини другої статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. У цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Верховний Суд України у постанові від 02 лютого 2016 року у справі №804/14800/14 вказав на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Дискреційними є повноваження, за яких суб'єкт владних повноважень може у визначених законом межах із декількох прийнятних варіантів обрати один з них на власний розсуд.

У той же час частиною 5 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", якою визначаються основні вимоги до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, анулювання документів дозвільного характеру обумовлено, що при повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови).

Отже наведеною нормою передбачено обмеження у виборі можливих варіантів поведінки, що полягає у тому, що необґрунтована відмова у продовженні (переоформленні) документу дозвільного характеру з наведених органом державної влади підстав, позбавляє його можливості в подальшому наводити інші причини.

За викладеного судова колегія вважає обґрунтованим відхилення судами доводів відповідача про втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та його свободу вибору інших можливих підстав для відмови у продовженні дії дозволу.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не свідчать про допущені судами порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

О.В. Голяшкін

Е.Ю. Швед