Справа № 820/268/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р.Справа № 820/268/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017р. по справі № 820/268/17

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство Харківські теплові мережі, звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського управління офісу великих платників податків державної фіскальної служби, в якому просить скасувати податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.08.2016 року про сплату податкового зобовязання з податку на прибуток (штраф) у сумі 35 616 999,41 грн. та № НОМЕР_2 про сплату податкового зобовязання з податку на прибуток (штраф) у сумі 1 800 000,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 року по справі № 820/268/17 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку на прибуток щомісяця, протягом двадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобовязання з цього податку, без подання податкової декларації.

Тобто, позивач самостійно розраховує суму щомісячних авансових внесків на підставі річної декларації з податку на прибуток та самостійно їх декларує. Так, Комунальне підприємство Харківські теплові мережі при подачі річної декларації з податку на прибуток підприємств за 2004 рік самостійно розрахував авансові внески в розмірі 1/12, які він зобовязується сплачувати на протязі 2015 року. Згідно декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік позивач задекларував в рядку 23 суму авансових внесків у розмірі 10 460 431,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, сума авансових внесків, які необхідно сплачувати на протязі 2015 року розраховуються та визначаються в рядку 23 річної декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, а отже подані в 2015 році декларації з податку на прибуток за 3 квартал 2015 року жодним чином не впливають на обовязок платника податків здійснювати сплату авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 1/12 на протязі 3 кварталів.

Стосовно IV кварталу 2015 року представник відповідача зазначив, що Законом України Про внесення змін до податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій № 652-VIII від 17.02.2015 року, який набрав чинності з 13.08.2015 року вніс зміни до ст. 57 Податкового кодексу України та надав можливість платникам податків, які не отримали прибуток подати уточнюючу декларацію за три квартали звітного року та не сплачували авансові внески з податку на прибуток, починаючи з грудня. Враховуючи дані приписи відповідач не нараховував штрафні санкції за несвоєчасну сплату авансових внесків за грудень 2015 року в звязку з подачею позивачем декларації з податку на прибуток підприємств за 3квартали 2015 року № НОМЕР_3 від 02.12.2015 року.

Але за інші періоди 2015 року жодним нормативно-правовим актом не визначено можливості платника податків не виконувати податкового обовязку щодо сплати авансових внесківу розмірі 1/12 з податку на прибуток підприємств.

Щодо відсутності можливості притягнути платника податків до відповідальності за несвоєчасну сплату по авансовим внескам з податку на прибуток підприємств в звязку зі змінами, внесеними ст. 126 Податкового кодексу України, відповідач зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» № 872 від 30.12.2013 року затверджена форма податкової декларації. Так, в 2014 року позивач здійснював подачу декларації з податку на прибуток підприємств, в графі 23 декларації самостійно визначив суму авансових внесків, які на протязі 2015 року щомісячно зобовязувався сплачувати суму авансових внесків.

Враховуючи приписи ст. 54 Податкового кодексу України, сума щомісячних авансових внесків є самостійно узгодженою сумою грошового зобовязання сплачувати суму авансових внесків.

Також представником відповідача вказано, що п. 31 Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни до підрозділу 10 розділу XX Податковго кодексу України, в якому зазначено, що за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку на прибуток підприємств та повноти його сплати не застосовуються.

Враховуючи зміст п. 31 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції не застосовуються лише по-перше, у разі, якщо платник податків у порядку, встановленому п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, виправляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік шляхом подання уточнюючого розрахунку, чи таке виправлення здійснює у поточній декларації, штрафні санкції на суму заниженого зобовязання з податку на прибуток, передбачені абз. 3-5 п. 50.1 ст. 50 та п. 120.2 ст. 120 Податкового кодексу України.

У разі, якщо контролюючий орган виявляє за результатами перевірки заниження податкового зобовязання з податку на прибуток у декларації за 2015 рік, штраф, передбачений п. 123.1 ст. 123 Податковго кодексу України.

При цьому, у разі несвоєчасної подачі податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік у терміни, передбачені п.п. 49.18.2 п. 49.18 та п. 49.19 мт. 49 Кодексу, або якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання у декларації за 2015 рік протягом строків, визначених кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності, передбаченої п. 120.1 ст. 120 та п. 126.1 ст. 126 Кодексу відповідно. Вищезазначена позиція викладена в листі ДФС № 10165/6/99-99-15-02-02-15 від 06.05.2016 року.

На підставі викладеного вважає, що оскаржувана постанова не відповідає нормам чинного законодавства, що полягає у порушенні норм матеріального та процесуального права, постанова є необґрунтованою та незаконною, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Комунальне підприємство Харківські теплові мережі склало і 26.02.2015 року направило СДПІ з обслуговування великих платників податків у місті Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС основну річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств № НОМЕР_4 за 2014 рік. В декларації відображена сума податкових зобовязань в розмірі 125 525 175,00 грн, а також нарахована до сплати сума авансових внесків на 2015 рік у розмірі 10 460 431,00 грн.

Позивач склав і подав відповідачу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 3 квартали 2015 року № НОМЕР_5 від 30.10.2015 року та уточнену податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 3 квартали 2015 року № НОМЕР_3 від 02.12.2015 року. Зокрема, в рядку 07 декларації № НОМЕР_5 від 30.10.2015 року позивач показав від'ємне значення податкового зобов?язання за податком на прибуток підприємств. А в рядку 16 декларації № НОМЕР_3 від 02.12.2015 року позивач зменшив суму самостійно нарахованих податкових зобов'язань за податком на прибуток підприємств на мінус 73 223 017,00 грн. Як вбачається з декларації, ця сума є сумою самостійно нарахованих позивачем щомісячних авансових внесків за податком на прибуток підприємств (10 460 431,00 грн.) за період з березня 2015 року по вересень 2015 року, які не підлягали сплаті позивачем у зв'язку із відсутністю прибутку за 3 квартали 2015 року.

Також, позивач склав і подав відповідачу річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2015 рік № НОМЕР_6 від 09.02.2016 року. Зокрема, в цій декларації позивач в рядку 04 показав від'ємне значення податкового зобов'язання за податком на прибуток підприємств, а в рядку 19 зменшив суму самостійно нарахованих податкових зобов'язань за податком на прибуток підприємств на мінус 20 920 862,00 грн, тобто на суму самостійно нарахованих позивачем щомісячних авансових внесків за податком на прибуток підприємств за період жовтень-листопад 2015 року, які не підлягали сплаті позивачем у зв'язку із відсутністю прибутку за 2015 рік.

Отже, зазначені документи свідчать про те, що позивач протягом 2015 року не мав оподатковуваного прибутку, у звязку із чим самостійно скоригував раніше подану податкову декларацію в частині самостійно розрахованих авансових внесків з податку на прибуток підприємств.

Інші податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств самостійно визначені позивачем при поданні податкової декларації № НОМЕР_4, буди сплачені ним в лютому 2016 року. Зокрема, залученими до матеріалів судової справи постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року по справі № 820/6453/15 встановлено, що позивач повністю сплатив самостійно визначені ним податкові зобов'язання у лютому 2016 року.

Відповідач провів перевірку дотримання позивачем вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України, за результатами чого склав і направив позивачу ОСОБА_3 № 456/28-09-41-14/31557119 від 29.07.2016 року Про результати перевірки вимог дотримання вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI КП Харківські теплові мережі () щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства за період з 20.05.2015 року по 19.02.2016 року.

За змістом акту, позивач, в порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями, протягом граничних строків несвоєчасно сплатив суму самостійно визначеного та (або) узгодженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств (код 11020100). Припущену відповідачем помилку в назві податку суд вважає очевидною і такою, що сама по собі не може бути підставою для скасування оспореного позивачем рішення.

На підставі вказаного акту, відповідач склав і направив позивачу податкове повідомлення-рішення від 19.08.2016 року № НОМЕР_1 про сплату податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств (штраф) у сумі 35 616 999,41 грн та № НОМЕР_2 про сплату податкового зобовязання з податку на прибуток (штраф) у сумі 1 800 000,00 грн.

З додатку до рішення Розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) до податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.08.206 року вбачається, що початок періоду нарахування штрафних санкцій становить 11.03.2015 року, а останньою датою нарахування штрафів 19.02.2016 року. При цьому, суми штрафних санкцій нараховані як за несвоєчасно сплачені суми податку на прибуток підприємств, так і за несвоєчасну сплату авансових внесків з податку на прибуток.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано та в судовому порядку не встановлено доказів на підтвердження, викладених в акті перевірки, висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно до п. 37.3 ст. 37 Податкового кодексу України, підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році № 909-VIII від 24.12.2015 року, було викладено в наступній редакції п. 9 Підрозділу 4 Перехідних положень ПК України. Згідно нової редакції даної норми, у січні грудні 2015 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. Починаючи з 1 січня 2016 року щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств не сплачуються. Отже, колегія судів погоджується із твердженнями позивача про те, що податковий обов'язок зі сплати авансових внесків с 01.01.2016 року було припинено.

Слід зазначити, що також були внесені зміни до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Нижче приведена порівняльна таблиця чинної редакції цієї статті з редакцією, яка діяла до 01.01.2016 року. Відповідно до нової редакції зазначеної норми, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Порівнюючи дану редакцію норми п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, з раніше існувавшою редакцією можна прийти до висновку про те, що фінансова відповідальність конкретно за несплату авансових внесків була виключена з тексту Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з поясненнями позивача про те, що згідно норми п. 14.1.39 ст. 14 Податкового кодексу України фінансові санкції є частиною змісту терміну грошове зобов'язання. При цьому, обов'язок по визначенню сум цього грошового зобов'язання за правилами п. 54.1, п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України покладена не на платника податків, а на контролюючий орган. Такий же висновок можна зробити з аналізу змісту норми п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, яка не передбачає активних дій з боку платників податку для нарахування та сплати сум штрафів, а лише допускає притягнення до відповідальності.

Оскільки особою, відповідальною за застосування штрафних (фінансових) санкцій, є контролюючий орган, до вчинення ним прямо передбачених законодавством дій із визначення суми грошового зобов'язання у вигляді сплати штрафу (складення акту, прийняття податкового повідомлення-рішення), таке грошове зобов'язання у платника податку не виникає.

Державна податкова служба України Наказом № 592 від 06.07.2012 року затвердила Узагальнюючу податкову консультацію з окремих питань застосування штрафних санкцій за порушення норм Податкового кодексу України, в якій визнала, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм таких законів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кодексом та іншими законами України, чинними на момент застосування санкцій. З 01.01.2016 року штрафні фінансові санкції за несвоєчасну сплату сум авансових внесків з податку на прибуток підприємств законодавством не передбачені.

Крім того колегія суддів враховує, що з наданих позивачем до матеріалів судової справи доказів випливає, що він взагалі не мав прибутку в 2015 році, а отже не був зобов'язаний сплачувати авансові внески з податку на прибуток підприємств. Тому, притягнення позивача до штрафної санкції за несвоєчасну сплату авансових внесків є необґрунтованими.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення в частині нарахування сум штрафів за несвоєчасну сплату сум авансових внесків є безпідставними.

Також колегія суддів зазначає, що Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28.12.2014 року підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України доповнено п. 31, згідно якому за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку на прибуток підприємств та повноти його сплати не застосовуються.

Колегія суддів погоджується із твердженнями позивача про те, що диспозиція наведеної норми передбачає штрафні санкції за два окремі самостійні порушення: порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку на прибуток підприємств і порушення повноти сплати податку на прибуток підприємств. При цьому, і перше і друге порушення мають відбуватися протягом 2015 року. Отже, правила зазначеної норми поширюються на податкові зобов?язання, самостійно обчислені платником податку у 2015 році, та податкові зобов?язання, що підлягали сплаті протягом 2015 року.

Зі змісту додатку до спірного податкового повідомлення-рішення вбачається, сума штрафних фінансових санкцій розрахована виходячи з несвоєчасно сплачених позивачем сум податку на прибуток підприємств, що були самостійно визначені позивачем у поданих ним протягом 2015 року податкових деклараціях і при цьому граничний термін сплати цих зобов?язань спливав 11.03.2015 року. Таким чином, норми Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 року підлягають застосуванню до всіх нарахованих спірним податковим повідомленням-рішенням сум штрафів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при прийнятті 19.08.2016 року податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 діяв не на підставі, не у спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, отже податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Як встановлено ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017р. по справі № 820/268/17 залишити без змін.

Стягнути з Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судовий збір у розмірі 26 729,99 (двадцять шість тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 14.12.2017 р.