Справа № 815/6082/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/6082/17

Справа № 815/6082/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Рембудзв’язок” до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що предметом контракту №2015-25 від 12.10.2015 року є купівля-продаж обладнання на умовах CIF Одеса, Україна (Інкотермс-2010). У відповідності до правил Інкотермс-2010, які набули чинності з 01.01.2011 року, і використання яких є обов’язковим при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, термін CIF "вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. При цьому, Продавець зобов’язаний здійснити поставку товару на борт судна в порту відвантаження, а Покупець зобов’язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено. Позивач вказав, що порт відвантаження - Сяминь, КНР; дата відвантаження у відповідності до коносаменту №CNTXM135262 від 18.04.2016 року - 18.04.2016 року, отже у відповідності до правил Інкотермс-2010, поставка товару ТОВ "Рембудзв'язок" була здійснена 18.04.2017 року.

Позивач вказав, що з моменту виявлення правопорушення (05.02.2016 року) до дати застосування санкцій (18.08.2017 року) сплив термін - 1 рік 5 місяців 13 днів, а з моменту вчинення порушення валютного законодавства позивачем (25.01.2016 року) до дати застосування санкцій (18.08.2017 року) сплинув термін - 1 рік 5 місяців 24 дні. Тому, посилаючись на ст.250 Господарського кодексу України, позивач стверджував, що контролюючий орган пропустив строк накладення адміністративно-господарських санкцій.

Під час судового розгляду представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Також представник відповідача зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області отримано лист Одеської митниці ДФС від 27.10.2017 року №1716/8/15-70-61, у якому зазначено про те, що товар, який надійшов ТОВ "Рембудзв'язок" за митною декларацією від 25.06.2016 року №500060702/2016/8153 фактично перетнув кордон 25.06.2016 року.

Посилання позивача в обґрунтування позову на умови поставки CIF-Одеса відповідач вважав безпідставними оскільки Правила Інкотермс-2010 не встановлюють момент перехову права власності на товар від продавця до покупця.

Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 20.07.2017 року №4188/14-02, виданого ГУ ДФС в Одеській області, посадовою особою ГУ ДФС в Одеській області, згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 13.07.2017 року №2798 та інформації, отриманої від ПАТ "УкрСиббанк" від 05.02.2016 року за №22-4/6378, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Рембудзв'язок", податковий номер 33687420, з питань дотримання вимог валютного законодавства за контрактом №2015-25 від 12.10.2015 року (дата здійснення операції - 27.10.2015 року).

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 28 липня 2017 року №943/15-32-14-02/33687420 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ "Рембудзв'язок", податковий номер 33687420, з питань дотримання вимог валютного законодавства за контрактом №2015-25 від 12.10.2015 року, за період з 27.10.2015 року по 26.07.2017 року» (а.с. 15-17).

За результатами перевірки встановлено порушення вимог ст.2 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зі змінами та доповненнями, п.1 Постанови Правління НБУ від 04.12.2015 року №863 «Про регулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», в частині несвоєчасного надходження товару на митну територію України за контрактом від 12.10.2015 року №2015-25.

Відповідно до висновку акту, зазначені наступні порушення позивача:

- ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", із змінами та доповненнями, п.2.7 ст.2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000 року за №49, ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 року №319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", із змінами та доповненнями, в частині неподання до податкового органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2016 року.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач подав скаргу до ДФС України.

Судом встановлено, що 12.10.2015 року між Titan Machinery Limited (Продавець) та ТОВ "Рембудзв'язок" (Покупець) укладено контракт №2515-25 (а.с. 8-11).

Відповідно до предмету даного Контракту, Продавець зобов’язується продати, а Покупець зобов’язується купити обладнання, разом з технічною документацією на умовах CIF Одеса, Україна («Інкотермс-2010»).

Відповідно до п.5 Контракту, товар повинен бути доставлений Покупцю у строк не пізніше 90 календарних днів з моменту надходження першої частини передоплати на рахунок Продавця.

Товар поставлено позивачу 25.06.2016 року, що підтверджується митною декларацією МД-2 №500060702/2016/008153 та листом Одеської митниці ДФС від 27.10.2017 року №1716/8/15-70-61.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку пені за порушення ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», сума нарахованої податковим органом пені складає 448056,12 грн. (а.с.20).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При поміщенні товарів у митний режим переробки за межами митної території строк повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту визначається відповідно до Митного кодексу України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» у встановлено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині першій цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п'яти робочих днів з дати видачі висновку, зазначеного у частині другій цієї статті, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, про видачу такого висновку.

Згідно ст.1 Постанови Правління НБУ від 03.09.2015 року №581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до ст.1 Постанови Правління НБУ від 4 грудня 2015 року №863 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Статтею 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Національний банк України гарантує таємницю інформації, зазначеної в пункті 1 цієї статті, відповідно до положень статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Статтею 1 Указу Президента України від 18.06.1994 року №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, які належать резиденту та незаконно знаходяться за її межами» передбачено, що суб'єктам підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, у десятиденний строк:

- продекларувати у Національному банку України наявність (або відсутність) з визначенням сум усіх належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, в тому числі одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України;

- подати Головній державній податковій інспекції України декларацію щодо сум на їх рахунках у банках та інших іноземних фінансових установах, а також щодо сум надходжень валютних цінностей у вигляді доходів (дивідендів), одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України.

Надалі декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.

Національному банку України та Головній державній податковій інспекції України забезпечити суворе збереження таємниці щодо одержаної інформації.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідач в акті перевірки зазначив, що порушення позивача встановлюються на підставі п.1 Постанови НБУ №863 від 04.12.2015 року, тоді коли спірні правовідносини регулювались п.1 Постанови НБУ №581 від 09.09.2015 року. Суд зазначає, що самого факту порушення позивачем 90-денного строку розрахунків за операціями з імпорту товарів помилка контролюючого органу в реквізитах Постанови Правління НБУ, що зазначені в акті перевірки, не спростовує. Як в Постанові №863, так і в Постанові №581, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, зазначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Тобто, вказаними постановами встановлений 90-денний термін, який позивачем дотриманий не був. Крім того, в оскаржуваному рішенні відсутнє посилання на Постанову Правління НБУ №863 від 24.12.2016 року, а наявне посилання на ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Отже, відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та з урахуванням постанови Правління НБУ від 03.09.2015 року №581, граничний термін отримання товару становив – 25.01.2016 року.

Судом встановлено, що порт відвантаження товару – Сяминь, КНР; дата відвантаження у відповідності до коносаменту №CNTXM135262 від 18.04.2016 року – 18.04.2016 року.

Проте, суд не погоджується з доводами позивача про те, що у відповідності до правил Інкотермс-2010, поставка товару ТОВ “Рембудзв’язок” була здійснена 18.04.2016 року.

Згідно ст.1 ЗаконуУкраїни «Про зовнішньоекономічну діяльність», імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Методом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Слід зазначити, що Інкотермс-2010 - офіційні правила Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, полегшують ведення міжнародної торгівлі. Посилання на Інкотермс-2010 в договорі купівлі-продажу чітко визначає відповідні обов'язки сторін та зменшує ризик юридичних ускладнень. Правила Інкотермс-2010 тільки вказують, яка зі сторін договору купівлі-продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін. Вони також не регламентують перехід права власності на товар або наслідки порушення договору.

Метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі. Таким чином можна уникнути або, щонайменше, значною мірою скоротити невизначеності, пов'язані з неоднаковою інтерпретацією таких термінів у різних країнах.

Хоча Інкотермс є вкрай важливими для здійснення договору купівлі-продажу, велика кількість проблем, що можуть виникнути в цих відносинах, взагалі ними не розглядаються, такі як передача права власності та інші майнові права, порушення договору та наслідки таких порушень, а також звільнення від відповідальності в певних ситуаціях.

Термін «CIF» - «вартість, страхування, фрахт» означає, що продавець несе ті ж обов’язки, що за умовами CRF, проте він повинен забезпечити морське страхування від ризику загибелі або пошкодження товару під час перевезення, продавець укладає договір страхування і виплачує страховику страхову премію. Покупець повинен прийняти до відома, що згідно з умовами «CIF» від продавця потрібно лише забезпечення страхування на мінімальних умовах. Даний термін може застосовуватися лише при перевезенні товару морським або внутрішнім водним транспортом. У випадках, коли момент переходу товару через поручні судна не має практичного значення, наприклад, при перевезеннях на умовах ролл- он або ролл- офф, або при перевезеннях в контейнерах, більш доцільне застосування терміна CIP.

Відповідно до п.3.3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 24.03.1999 року № 136, Банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту товару з увезенням його на територію України після отримання інформації про цю операцію в реєстрі МД (типу IM-40 "Імпорт", IM-41 "Реімпорт", IM-72 "Магазин безмитної торгівлі", IM-75 "Відмова на користь держави", IM-76 "Знищення або руйнування") - якщо для митного оформлення продукції використовується МД; пред’явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції, - якщо для митного оформлення продукції не використовується МД; пред’явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує виконання нерезидентом робіт, надання послуг, передавання прав інтелектуальної власності та інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі), - в інших випадках.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що фактичний перетин товаром кордону за контрактом №2015-25 від 12.10.2015 року відбувся 25.06.2016 року. Вказане підтверджується листом Одеської митниці ДФС від 27.10.2017 року №1716/8/15-70-61 (а.с. 42), в якому зазначено, що товар, який надійшов на адресу ТОВ «Рембудзв’язок» за митною декларацією від 25.06.2016 року №500060702/2016/008153 фактично перетнув кордон 25.06.2016 року.

Тому суд погоджується з доводами контролюючого органу, що поставка товару позивачу за контрактом №2015-25 від 12.10.2015 року фактично відбулася 25.06.2016 року.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 04.11.2014 року (справа №21-469а14) від 27.05.2014 року (справа №21-126а14), від 10.07.2012 року (справа №21-147а12), від 04.07.2011 року (справа №21-163а11), в яких останній відніс пеню за порушення строків валютних розрахунків до адміністративно-господарських санкцій, та поширив на неї строки застосування, передбачені ч.1 ст.250 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що після рішень Верховного Суду України стаття 250 Господарського кодексу України була доповнена частиною другою, відповідно до якої дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

У наведених же позивачем постановах Верховного Суду України йшлося про правовідносини між сторонами, що виникли до внесення змін до ст.250 Господарського кодексу України.

Отже, суд дійшов висновку, що пеня за порушення строків валютних розрахунків відноситься до штрафних санкцій, на які ч.1 статті 250 Господарського кодексу України не поширюється.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Рембудзв’язок” є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Рембудзв’язок” не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Рембудзв’язок” – відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2017 року.

Суддя В.В. Андрухів

у позові відмовлено.

18 грудня 2017 року.