Справа № 807/419/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року справа № 807/419/15

о 10 год., 03 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі, головуючий суддя Гавдик З.В., судді Гулкевич І.З., Мартинюк В.Я. секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/419/15 за адміністративним

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України, представник ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, представник ОСОБА_4
провизнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2015 року просила:

- визнати протиправною бездіяльність МЮ України щодо непропонування вакантної посади заступника начальника з питань діяльності ДВС - начальника УДВС у ГТУЮ у Закарпатській області та не переведення позивача на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань діяльності ДВС - начальника УДПС у Закарпатській області;

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби, відомості про який опубліковано у газеті «Новини Закарпаття» №№ 18-19 (4335-4336) від 14.02.2015 та на електронних веб-сайтах Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області;

- зобов'язати Міністерство юстиції України призначити позивача на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби в порядку переведення з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 лютого 2015 року позивача попереджено про наступне звільнення з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та запропоновано зайняти посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, проте не враховано, що станом на 08.02.2015 року структура та штатна чисельність ГТУЮ у Закарпатській області не введена в дію. При тому, вакантна посада, яка відповідає спеціальності та кваліфікації позивача та введена наказом ГТУЮ у Закарпатській області від 17.02.2015 року № 100/4 «Про введення структури та штатної чисельності ГТУЮ у Закарпатській області», а саме - посада заступника начальника ГТУЮ у Закарпатській області з питань виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби запропонована так і не була. Позивачка вважає, що запропонована їй посада не відноситься до посад, призначення на які здійснюється відповідачем, відтак, відповідач не має повноважень щодо переведення на таку посаду позивача, а сам факт пропонування щодо переведення на таку посаду є неправомірним. Відповідач, на думку позивачки, протиправно ухилявся від переведення її на наявну вакантну посаду, якій позивач за всіма кваліфікаційними характеристиками відповідає. За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не надання пропозицій позивачу рівнозначної вакантної посади є протиправною, оскільки позивач за всіх обставин має переважене право на її зайняття, і цьому праву кореспондує обов'язок роботодавця запропонувати всі наявні вакантні посади позивачу, що відповідають її кваліфікації. Також, на думку позивача протиправним є оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади, так як всупереч нормативним приписам статті 49-2 КЗпП України щодо переважних трудових прав позивача, відповідачем в друкованих ЗМІ: газеті «Новини Закарпаття» та електронних веб-сайтах Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 14.02.2015 року протиправно оголошено конкурс на заміщення вакантної посади заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби за умов, коли позивач має переважене право на її зайняття без конкурсного відбору та що передбачене Порядком проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002року № 169, Постановою КМУ №423 від 17.06.1994 року «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу».

Також позивач просила врахувати доводи, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, зокрема щодо відсутності у спірних правовідносинах факту змін в організації виробництва та праці, щодо порушення роботодавцем порядку попередження позивача про звільнення та щодо порушення роботодавцем переважного права позивача на залишення на тій посаді, яку вона займає.

Заявами від 18.02.2015 року, 02.04.2014 року та 18.05.2015 року, направленими на адресу відповідача, надала згоду на переведення в порядку ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Всупереч цьому, відповідач ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків як роботодавця, ігнорує заяви позивача і черговий раз має намір призначити на вакантну посаду іншу особу в порядку конкурсного відбору, хоча проводити такий відбір у спірних правовідносинах не було жодних підстав.

Позивач в судовому засіданні (в режимі відео конференції) позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача полягає в тому, що мало місце скорочення штату, яке тягне зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад. Скороченню в будь-якому випадку підлягає посада, а не особа, тому роботодавець зобов'язаний попереджати всіх осіб, які можуть підпадати під таке скорочення. Згідно ст. 49-2 КЗпП України не передбачено, що власник зобов'язаний запропонувати посаду, що відноситься до його компетенції, а ГТУЮ у Закарпатській області являється структурним підрозділом Мін'юсту. Щодо доводів позивача, що відповідач протиправно ухиляється від переведення її на наявну вакантну посаду, якій позивач відповідає за всіма кваліфікаційними характеристиками, а також яка є абсолютно рівнозначною посаді начальника Управління ДВС, яку позивач обіймає, не відповідає нормам права, оскільки згідно Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, рішення про проведення конкурсу приймається керівником органу за наявності вакантної посади державного службовця. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Оскаржуване попередження винесено Міністерством юстиції України в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та не суперечить нормативно - правовим актам, які стали підставою його прийняття.

Також відповідач зазначає, що рішення про проведення конкурсу приймається керівником органу за наявності вакантної посади. А переведення згідно п. 5 Положення, на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування може здійснюватися без конкурсного відбору. Якщо призначення осіб на посади начальника, першого заступника та заступника начальника головного територіального управління юстиції здійснюється за результатами конкурсного відбору, міністр юстиції України призначає таких осіб за рекомендацією кадрової комісії. Щодо твердження позивача, про те, що станом на 08.02.2015 року структура та штатна чисельність не введена в дію, то Міністерство юстиції наголошує, що нова структура та штатна чисельність Головного ТУЮ у Закарпатській області, була затверджена Міністром 06 лютого 2015 року. Міністерство юстиції України вважає доводи позивача необґрунтованими, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Щодо переважного права на залишення на роботі слід врахувати наявність дисциплінарного стягнення у позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, в судовому засідання підтримав заперечення відповідача, надав суду додаткові докази та пояснення, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

18.11.2011 року позивач наказом Міністерства юстиції України № 2227/к призначена начальником управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

30.01.2015 року, наказом Міністерства юстиції України № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України"», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 100/26545, перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

06.02.2015 року, Міністром юстиції затверджено структуру та штатну чисельність Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на 2015 рік, згідно якого пунктом 1.3 передбачено посаду - заступник начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник Управління державної виконавчої служби.

07.02.2015 року, наказом Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області №100/4 «Про введення структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області», скорочено посаду начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, натомість введено посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби.

08.02.2015 року, позивача попереджено про наступне вивільнення та запропоновано вакантну посаду.

10.02.2015 року, Міністерством юстиції України оголошено конкурс на заміщення вакантної посади заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби, про що зроблено публікацію на офіційному-сайті Міністерства юстиції України, а також у газеті «Новини Закарпаття» від 14 лютого 2015 року.

18.02.2015 року, позивач звернулася до Міністерства юстиції України із заявою про переведення її на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби- начальника Управління державної виконавчої служби.

02.04.2014 року та 18.05.2015 року, заявами направленими на адресу відповідача, позивач надала згоду на переведення в порядку визначеному ч.2 ст. 40 КЗпП України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, КЗпП України (в редакції від 15.01.2015 року) КАС України.

Згідно ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є:

1) угода сторін;

2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення;

3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року;

4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45);

5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду;

6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці;

7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи;

7/1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення;

7/2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»;

8) підстави, передбачені контрактом.

У випадках, передбачених пунктами 7 і 7/1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7/2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ст. 49/2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Стаття 73 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, в задоволені позову відмовлено повністю.

Ухвалою ВАС України від 22.02.2017 року апеляційну скаргу позивачки задоволено частково, вказані скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є наступними:

«Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

На час виникнення спірних правовідносин, зокрема оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби, який мав місце 10 лютого 2015 року, загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначалися Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Відповідно до положень цього Закону, як-то частини першої статті 15, статі 27, прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом Міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу.

Державний службовець має право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади. Переважне право на просування по службі мають державні службовці, які досягли найкращих результатів у роботі, виявляють ініціативність, постійно підвищують свій професійний рівень та зараховані до кадрового резерву.

Виходячи зі змісту наведених норм, проведення конкурсу здійснюється у випадку прийняття на державну службу на певні посади, крім випадків, коли інше встановлено законами України, просування по службі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 р. N 169 затверджено Порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців (далі - Порядок проведення конкурсу), згідно з яким конкурс на заміщення вакантної посади державного службовця повинен забезпечувати конституційне право рівного доступу до державної служби громадян України (пункт 2).

За правилами пункту 5 цього нормативного акту переведення на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, може здійснюватися без конкурсного відбору.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 з 18 листопада 2011 року обіймала посаду начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року № 115/5, ліквідовано Державну реєстраційну службу, Державну виконавчу службу з покладенням на Міністерство юстиції завдань і функцій, в тому числі, з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У зв'язку з таким рішенням посаду, яку обіймала позивачка, було скорочено і в ГТУЮ введено посаду заступника начальника з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби.

Не дивлячись на зазначені обставини та норми права, суд першої інстанції належним чином не з'ясував законність підстав до оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби, яке мало місце 10 лютого 2015 року, хоча такі обставини мають суттєве значення, адже переведення державного службовця у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу можливе без проведення конкурсу.

Оголошення конкурсу на зайняття посади заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби впливає на права позивачки, тому що їй відмовлено у переведенні на цю посаду та запропоновано посаду старшого державного виконавця.

Висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про зобов'язання відповідача у призначенні ОСОБА_1 на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби в порядку переведення теж суперечить нормам процесуального права, зокрема, статті 159 КАС України, згідно з якою судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічного з'ясування обстави в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання цієї норми, суд згідно із статтею 11 КАС України вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких на думку суду, не вистачає.

Як свідчить висновок суду першої інстанції, позивачці відмовлено в позові в цій частині лише тому, що така вимога пред'явлена передчасно без будь-якого обґрунтування і застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому суд не врахував, що переведення на іншу посаду у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників врегульовано Законом України «Про державну службу», Кодексом законів про працю України, в тому числі статтями 36, 40. Саме із зазначених положень необхідно виходити при вирішенні спору про зобов'язання Міністерства юстиції України у призначенні ОСОБА_1 на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби.

При новому розгляді на підставі зібраних і досліджених доказів встановити наявність правових підстав до оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби, яке мало місце 10 лютого 2015 року, вирішити вимогу про зобов'язання відповідача у призначенні ОСОБА_1 на згадану посаду шляхом переведення».

З врахуванням вказаних висновків і мотивів, з яких скасовані рішення, та які є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи, судом частково враховуються обґрунтування позивачем позовних вимог, а саме лише в частині визнати протиправною бездіяльність Міністерства Юстиції України щодо не пропонування вакантної посади заступника начальника з питань діяльності ДВС - начальника УДВС у ГТУЮ у Закарпатській області та не переведення позивача на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань діяльності ДВС - начальника УДПС у Закарпатській області, оскільки відповідачем не дотримано всіх вимог ст. 49/2 КЗпП України (в редакції від 15.01.2015 року, чинній на момент спірних правовідносин).

На цей час позивач працювала на посаді начальника управління державної виконавчої служби ГУЮ у Закарпатській області.

В попередженні від 08.02.2015 року про скорочення посади начальника управління державної виконавчої служби ГУЮ у Закарпатській області позивачу запропоновано лише посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області.

В справі є докази про наявні і інші вакантні посади, які не були запропоновані позивачці, що сторонами у справі не заперечується.

Відтак відповідач одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не запропонував позивачці іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю та не перевів позивачку на обрану нею (вакантну) посаду.

Суд зазначає, що і тоді коли встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судом не враховуються обґрунтування позивача в частині позовних вимог щодо - визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби, відомості про який опубліковано у газеті «Новини Закарпаття» №№ 18-19 (4335-4336) від 14.02.2015 та на електронних веб-сайтах Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, оскільки, такі дії є лише наслідком наказу Міністерства Юстиції України від 27.05.2015 року за № 1729/к «Про проведення конкурсу на заміщення посад заступників начальників головних територіальних управлінь юстиції».

ВАС України по даній справі зазначив, що на новому розгляді необхідно зясувати законність підстав оголошення спірного конкурсу, вказані обставини мають суттєве значення для вирішення спору, адже переведення позивача могло бути без проведення конкурсу.

На думку суду вказані спірні дії відповідача є правомірні, оскільки вчиненні на виконання наказу Міністерства Юстиції України від 27.05.2015 року за № 1729/к «Про проведення конкурсу на заміщення посад заступників начальників головних територіальних управлінь юстиції», що підтверджується і текстом наявних у справи копій засобів масової інформації. Позивач вказаний наказ по даній справі не оскаржив. В справі відсутні будь-які належні та допустимі докази про його неправомірність і скасування, відтак дії на його виконання щодо оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади не можуть бути протиправними.

Вказані обставини мали б суттєве значення для вирішення спору в цій частині, адже переведення позивача могло бути і без проведення конкурсу, однак лише у випадку пропонування відповідачем всіх вакантних посад і згода позивача на запропоновану вакантну посаду.

Також суд зазначає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника.

Відтак вищевказана протиправна бездіяльність відповідача не є в причинному звязку із оголошенням конкурсу, оскільки залежить не тільки від дій відповідача, а і від волі позивача.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також з цих же підстав судом не враховуються обґрунтування позовних вимог в частині зобов'язати Міністерство юстиції України призначити позивача на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби в порядку переведення з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, оскільки лише у випадку одночасно з попередженням про звільнення пропонування позивачу всіх наявних посад, позивач мала б можливість самостійно обрати одну із запропонованих посад, або відмовитись від переведення на іншу роботу.

Суд не може собою підміняти відповідача та запропонувати позивачці наявні на момент виникнення спору вакантні посади, а також не може підміняти собою і волевиявлення позивача щодо згоди на переведення на одну із запропонованих посад. Відповідно в даній справі суд немає правових підстав зобовязати відповідача призначити на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби в порядку переведення.

Таким чином, позовні вимоги і в цій частині також задоволенню не підлягають.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 47, 73 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково лише в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства Юстиції України щодо не пропонування вакантної посади заступника начальника з питань діяльності ДВС - начальника УДВС у ГТУЮ у Закарпатській області та не переведення позивача на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань діяльності ДВС - начальника УДПС у Закарпатській області.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства Юстиції України щодо не пропонування вакантної посади заступника начальника з питань діяльності ДВС - начальника УДВС у ГТУЮ у Закарпатській області та не переведення позивача на посаду заступника начальника ГТУЮ з питань діяльності ДВС - начальника УДПС у Закарпатській області.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

Рішення суду складено у повному обсязі 19.12.2017 року.

Головуючий суддя Гавдик З.В.

Суддя Гулкевич І.З.

Суддя Мартинюк В.Я.