Справа № 815/5891/16
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5891/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання податкової вимоги нечинною,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1А.) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі Відповідач, або ДПІ у Суворовському районі м. Одеси) про визнання податкової вимоги №1564-17 від 21.09.2016 року нечинною.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що на адресу ОСОБА_1 надійшла податкова вимога №1564-17 від 21.09.2016 року про сплату податкового боргу з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 32258,94 грн. Відповідно до п.2.2. Порядку направлення органами доходів і зборів вимог платникам податків, що затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №576 від 10.10.2013 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні тощо. Згідно п. 287.5. ст.287 Податкового кодексу України (далі ПК України) податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. На думку Позивача, оскільки ОСОБА_1 не подавав податкову декларацію по земельному податку і не отримував податкового повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобовязання, Позивачу не зрозуміло за яку земельну ділянку йому нарахований земельний податок та виходячи із якого розрахунку. Крім того, Позивач зазначає, що згідно п.п. 297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності. Оскільки Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та платник єдиного податку, то якщо земельний податок нарахований за земельну ділянку, на якій Позивач здійснює підприємницьку діяльність, відповідно рішення Відповідача є протиправним і суперечить вимогам п. 297.1 ст.297 ПК України.

В судовому засіданні 28.02.2017 року Позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов з підстав, вказаних у позовній заяві (а.с. 55).

В судовому засіданні 28.02.2017 року представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, з підстав, зазначених в письмових запереченнях (а.с. 46-48). Так, представник Відповідача зазначив, що відповідно до даних ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, за Позивачем обраховується заборгованість по земельному податку на загальну суму 32258,94 грн. Дана заборгованість, на думку Відповідача, виникла в результаті нарахування земельного податку відповідно до податкового повідомлення-рішення №26927-1303 від 18.05.2016 року, яке було направлене на адресу Позивача та отримане їм 23.05.2016 року. Надіслане податкове повідомлення-рішення було прийняте на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та технічного паспорту на виробничий будинок, який розташований за адресою: м.Одеса, вул. Краснослобідська,1/1-А. Згідно вищезазначених документів ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 204,5 кв.м., яка розташована на земельній ділянці площею 502 кв.м. Таким чином, Відповідач вважає, що ДПІ у Суворовському районі м. Одеси діяло у межах та на підставі чинного законодавства, податкова вимога №1156-17 від 02.08.2016 року винесена правомірно, тому на думку Відповідача позов є безпідставним.

В судове засідання 11.12.2017 року представник Позивача, належним чином та своєчасно повідомлений, не зявився, подав письмову заяву за вхід. №3408/17 від 11.12.2017 року, в якій просив розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в адміністративному позові (а.с.3-4), а також з підстав зазначених у письмових поясненнях (а.с. 131). Так, з тексту письмових пояснень вбачається, що оскільки 25.10.2017 року набрала законної сили постанова Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 року по справі №815/1482/17, якою було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 26927-1303 від 18.05.2016 року, відповідно, на думку Позивача, податкова вимога №1564-17 від 21.09.2016 року є протиправною та підлягає визнанню нечинною.

В судове засідання 11.12.2017 року представник Відповідача, належним чином та своєчасно повідомлений, не зявився, подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі в звязку з неможливістю забезпечити явку представника Відповідача до суду у звязку з участю представника Відповідача в іншому судовому засіданні та зайнятістю інших представників Відповідача.

Згідно ч. 4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд визнав неповажною неявку у судове засідання представника Відповідача та ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання представника Позивача розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження, на підставі приписів ч. 6 ст. 128 КАС України, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 22.01.2004 року за № 0030496 (а.с. 8) , та перебуває на обліку в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за №136, а також перебуває на обліку як платник єдиного внеску обліку в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області з 21.10.2004 року за №13120. (а.с. 9).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та технічного паспорту на виробничий будинок, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 204,5 кв.м., яка розташована на земельній ділянці площею 502 кв.м за адресою: м.Одеса, вул. Краснослобідська,1/1-А (а.с.106-115).

Податковим повідомленням-рішенням форми Ф №26927-1303 від 18.05.2016 року Позивачу нараховано грошове зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 32695,11 гривень (а.с. 50).

21.09.2016 року Відповідачем було винесено податкову вимогу №1564-17 від 21.09.2016 року, яка була направлена на адресу Позивача 08.12.2016 року (а.с. 13-14).

Згідно облікової картки станом на 31.12.2016 року за Позивачем рахувалась заборгованість по земельному податку з фізичних осіб на суму 32258,94 грн. (а.с. 65).

Вважаючи податкову вимогу №1564-17 від 21.09.2016 року протиправною та такою, що підлягає визнанню нечинною, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу надіслання Позивачу протиправної, на його думку, податкової вимоги №1564-17 від 21.09.2016 року.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, кримінальній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті сам особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 25.10.2017 року набрала законної сили постанова Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 року по справі №815/1482/17, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області було задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 26927-1303 від 18.05.2016 року (а.с. 134-137).

Враховуючи, що податкова вимога №1564-17 від 21.09.2016 року по земельному податку з фізичних осіб була винесена у звязку з закінченням граничного строку сплати суми грошового зобов'язання, яке виникло у звязку з винесенням податкового повідомлення-рішення форми Ф №26927-1303 від 18.05.2016 року, а зазначене податкове повідомлення рішення визнано протиправним та скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання податкової вимоги №1564-17 від 21.09.2016 року по земельному податку з фізичних осіб у сумі 32258,94 грн протиправною та її скасування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд дійшов висновку, що Відповідачем не була доведена законність та обґрунтованість податкової вимоги №1564-17 від 21.09.2016 року.

Пунктом 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року встановлено, що зі змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта є помилковим. Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним. Таким чином, суд дійшов висновку, що з метою належного захисту прав та свобод Позивача податкова вимога №1564-17 від 21.09.2016 року підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання податкової вимоги нечинною підлягає задоволенню, а оскаржувана податкова вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 72, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання податкової вимоги №1564-17 від 21.09.2016 року нечинною задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №1564-17 від 21.09.2016 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (юридична адреса: 65025, місто Одеса, вул. Ак. Заболотного, будинок 38А, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (65053, місто Одеса, вул. Сєрогодського, будинок 59, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн( пятсот пятдесят дві гривні 20 копійок).

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.