Справа № 803/1506/17
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 803/1506/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом підприємства «Нововолинськводоканал» Житлово-комунального обєднання Нововолинської міської ради до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство «Нововолинськводоканал» Житлово-комунального обєднання Нововолинської міської ради (далі - підприємство «Нововолинськводоканал») звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.09.2017 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено фактичну перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету підприємства «Нововолинськводоканал», за результати якої складено акт від 08.09.2017 року №9273/03-20/12-05/13353837. Перевіркою встановлено, що позивачем порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобовязання зі сплати податку на додану вартість.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 21.09.2017 року: 1) №, яким до позивача за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з податку на додану вартість вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 966 507,10 грн. застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 96 650,71 грн.; 2) №, яким до позивача за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з податку на додану вартість вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 779 610,35 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 355 922,07 грн.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вважає, що перевірка проведена всупереч вимогам податкового законодавства, а в акті перевірки не вказано які саме порушення вчинено позивачем та з яких операцій. Крім того, взаємозаліки відповідно до постанов КМУ від 04.06.2015 року №375 та від 18.05.2017 року №332 проводились несвоєчасно, із затримкою, тому і вини підприємства у порушенні строків сплати грошових зобовязань немає.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в адміністративному позові, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні та в поданому письмовому запереченні предявленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що проведено перевіркою встановлено, що позивачем порушено пункт 203.2 статті 203 ПК України, а саме: несвоєчасно сплачено податкові зобовязання з податку на додану вартість, тому відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції. Крім того, у даному випадку ГУ ДФС у Волинській області проведено саме камеральну перевірку, а не фактичну, як зазначає позивач. Просив в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.09.2017 року головним державним ревізором-інспектором відповідача проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету узгоджених податкових зобовязань із сплати податку на додану вартість підприємства «Нововолинськводоканал» за липень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-травень 2017 року, за результатами якої складено акт від 08.09.2017 року №9273/03-20/12-05/13353837.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобовязання зі сплати податку на додану вартість.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 21.09.2017 року:

1) №, яким до позивача за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з податку на додану вартість вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 966 507,10 грн. застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 96 650,71 грн.;

2) №, яким до позивача за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з податку на додану вартість вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 779 610,35 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 355 922,07 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що грошове зобовязання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункт 14.1 статті 14 ПК).

Згідно із пунктом 203.2 статті 203 ПК України сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство «Нововолинськводоканал» несвоєчасно сплатило суму грошового зобовязання з податку на додану вартість вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 966 507,10 грн. із затримкою до 30 календарних днів та в розмірі 1 779 610,35 грн. із затримкою більше 30 календарних днів. Дана обставина не заперечувалась позивачем у позовній заяві та представником позивача в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, наведена норма передбачає, що відповідальність платника податків у вигляді штрафу обовязково застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і не містить винятків для застосування штрафу в залежності від причин такого прострочення.

Таким чином, оскільки позивачем було несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобовязання зі сплати податку на додану вартість, тому суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано до підприємства «Нововолинськводоканал» штрафні санкції відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем порядку проведення перевірки, то суд зазначає наступне.

Так, пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у даному випадку проводилась саме камеральна перевірка, а не фактична, як стверджував позивач, тому доходи позивача щодо порушення порядку проведення перевірки, на думку суду, є безпідставними.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, під час судового розгляду справи відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21.09.2017 року № та №, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 69-72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 15 грудня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В.Дмитрук