Справа № 564/1350/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Олійник П.В.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" грудня 2017 р. Справа № 564/1350/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Житомирі апеляційну скаргу Інспектора роти №3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м.Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ноженко Людмили Михайлівни на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "09" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспектора роти №3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м.Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ноженко Людмили Михайлівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Інспектора роти 3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м. Кривий Ріг Ноженко Л.М. про скасування постанови від 20.06.2017 серія АР № 770213 щодо накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.06.2017 він доставляв вантаж ТОВ «Глобітрейд», що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Отто Брозовського, 85/1. Під час розвантаження вантажу до нього підійшов відповідач, який повідомив, що позивач здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 3.3 ("Рух вантажних автомобілів заборонено"), чим порушив вимоги п.п. 3.3 п. 33 ПДР. На підставі чого, відповідачем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Протокол про вчинення правопорушення інспектором не складався. Позивач вважав постанову незаконною, оскільки при її винесені відповідачем не було з'ясовано всіх обставин справи та було допущено ряд порушень норм чинного законодавства, зокрема, порушено ст. 268, 280 КУпАП України.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 09.10.2017 позов задоволено частково. Внесено зміни в постанову АР № 770213 від 20.06.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, виключивши з неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., та внесено доповнення, що в зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити позивача від адміністративної відповідальності і оголосити йому усне зауваження. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем за ч.1 ст.122 КУпАП, - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевірившивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 20 червня 2017 року відповідачем винесена постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. з тих підстав, що 20.06.2017 року о 22 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки «ДАФ», д.н.з НОМЕР_1 причіп НОМЕР_2, в м. Кривій Ріг по вул. Лермонтова, рухався в зоні дії дорожнього знаку п. 3.3 (рух вантажних автомобілів заборонено) чим порушив п.п. 3.3 п. 33 ПДР. та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновків, що в діях позивача вбачається порушення водієм пункту п.п. 3.3 п. 33 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність по частині 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Одночасно суд дійшов висновку, що згідно із статтею 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, а тому, враховуючи особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та те, що позивач притягується вперше, обставини, за яких було вчинено правопорушення, незначний характер даного правопорушення, визнав за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

В позовній заяві позивач вказував, що протокол про вчинення правопорушення інспектором не складався, а винесена постанова є незаконною, оскільки відповідачем не було з'ясовано всіх обставин справи та було порушено ст.ст.268,280 КУпАП України.

Незважаючи на той факт, що суд першої інстанції надаючи юридичну оцінку зазначеним доводам позивача, визнав його винним у вчиненні зазначеного правопорушення, останній судове рішення не оскаржував, апеляційної скарги на судове рішення не подавав. Тому, на думку колегії, вказане свідчить про згоду позивача з судовим рішенням, в частині скоєння правопорушення.

Виходячи з положень статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів переглядає судове рішення виключно в межах доводів апеляційної скарги.

Суть доводів апеляційної скарги зводяться до того, що повноваження застосовувати положення статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення мають виключно органи, наділені правом проводити розгляд справи про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів з цим не погоджується, оскільки окрім положень Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності суд враховує особливості, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно вимог статті 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що органи та посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення поділені на дві групи:

- районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди (судді), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцеві адміністративні та господарські суди, апеляційні суди, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України;

- адміністративні комісії при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад та їх посадові особи; органи Національної поліції, органи державних інспекцій.

В першому випадку постанови в справах про адміністративні правопорушення переглядаються суддею апеляційного загального суду (стаття 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення). За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

- залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

- скасувати постанову та закрити провадження у справі;

- скасувати постанову та прийняти нову постанову;

- змінити постанову.

В разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

В другому випадку постанови в справах про адміністративні правопорушення можуть бути оскаржені в вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), визначеній частиною 1 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями визначеними цим Кодексом.

При цьому відповідно статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з рішень:

- залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення;

- скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

- скасовує постанову і закриває справу;

- змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід погодитись що положення статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення прямо не вказують, що суд при розгляді справі в порядку Кодексу адміністративного судочинства України наділений повноваженнями, визначеними статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Разом з тим, специфіка такого перегляду полягає в тому, що суд фактично і виконує повноваження органу (посадової особи), яка переглядає постанову у справі по адміністративне правопорушення.

Виходячи з положень частини 2 статті 124 Конституції України, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд який переглядає постанову у справі про адміністративне правопорушення не може мати менше повноважень, аніж вищестоящий орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення. Суд, який переглядає постанову в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, з особливостями визначеними Кодексом України про адміністративні правопорушення, не може мати менші повноваження аніж апеляційний суд загальної юрисдикції.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що суд наділений усією повнотою тих повноважень, які визначені статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі й правом змінити постанову в частині зміни заходу стягнення аж до звільнення особи від відповідальності у зв'язку з малозначністю.

Наведена юридична позиція апеляційного суду кореспондує і положенням частини 3 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів відкидає доводи апелянта, що суд при розгляді скарги (позову) на постанову у справі про адміністративне правопорушення не може втручатися у дискреційні повноваження суб'єкта розгляду справи про адміністративне правопорушення поза межами критеріїв, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дії позивача несуть суспільну небезпеку.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності колегія суддів враховує наступне.

В оскаржуваній постанові суд обмежується виключно зазначенням, що порушення правил дорожнього руху не потягло будь-яких наслідків. Зазначені висновки суду є немотивованими та не можуть слугувати для звільнення особи від відповідальності, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1187 Цивільного Кодексу України визначено, що діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, як така, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Правила безпеки дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року розроблені відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 Правил визначено, що часники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Пунктом 1.4 Правил визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Позицію суду першої інстанції, яка полягає в тому, що всі дії осіб, щодо порушення правил дорожнього руху, які не не представляли суспільної небезпеки та не завдали шкоди суспільним або державним інтересам слід визнавати малозначними, колегія суддів вважає неправомірною і такою, що суперечить встановленій чинним законодавством системі розмежування правопорушень в сфері порушення правил дорожнього руху.

Кодекс України про адміністративні правопорушення саме і встановлює певну відповідальність в залежності від характеру вчиненого порушення правил дорожнього руху. При цьому, законодавцем, в залежності від наслідків які потягнули за собою їх скоєння уже врахована тяжкість через суворість покарання.

Під малозначністю правопорушення слід розуміти таку дію чи бездіяльність, що формально і містить ознаки адміністративного правопорушення, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Виходячи знаведеного, вважати такі дії позивача малозначними колегія суддів не вбачає підстав, оскільки судом не встановлено, що такий проїзд під знак був вимушеним, або позивач не мав можливості здійснити проїзд та доставку вантажу з дотриманням правил дорожнього руху. Навпаки позовна заява вказує, що такі дії позивачем вчинені свідомо. З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він їхав автомобілем користуючись навігатором, тим самим вибираючи найкоротший шлях до місця розвантаження, при цьому ігноруючи дорожні знаки, які забороняли рух зазначеними дорогами грузовим транспортом.

За наведених вище обставин, вчинене правопорушення судом першої інстанції помилково визнано малозначним.

Статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

За таких обставин, не визнавши дії відповідача неправомірними, визнавши позивача винним в скоєнні адміністративного правопорушення та не маючи підстав для звільнення особи від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції не мав правових підстав для часткового задоволення позову.

Наведене дає підстави задовольнити апеляційну скаргу та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

При цьому, за відсутності апеляційної скарги позивача, колегія суддів не надає оцінку доводам позивача наведеним в позовній заяві.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м.Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ноженко Людмили Михайлівни задовольнити, постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "09" жовтня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук