Справа № 2а/0270/4952/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/4952/11
Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

при секретарі: Семеновій Г.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької МДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 липня 2011 року № (про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість) та № (про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб). Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 30.05.2011 року по 20.06.2011 р. Вінницькою МДПІ проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2008 р. по 31.12.2010 року, за результами якої складено акт від 25.06.2011 року №266-17/. На підставі акту перевірки податковим органом були прийняті ППР №, №.

Висновки перевірки ФОП ОСОБА_1 ґрунтувалися на висновках, зроблених при проведенні перевірок його контрагента - Фермерського Господарства «Дана Плюс», в ході яких встановлено відсутність первинних документів щодо поставок сільськогосподарської продукції ФОП ОСОБА_1., що свідчить, на думку податкового органу, про укладення угод без мети настання реальних наслідків. Вважаючи такі висновки безпідставними, а рішення - необгрунтованими, просив податкові повідомлення-рішення скасувати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2011 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2011 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2011 року скасувати, а у задоволенні позову - відмовити, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач і його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали у повному обсязі, проти її задоволення заперечили, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, дали пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20 січня 1993 року (т. 1, а. с. 100), перебуває на податковому обліку у Вінницькій МДПІ з 01.01.2010 року, та являється платником податку на додану вартість з 09.12.2004 року, свідоцтво №100312665 від 12.12.2010 (т. 1, а.с. 101).

Позивач при здійсненні господарської діяльності у IV кварталі 2008 року, 2009 р. та І-ІІ та IV кварталі 2010 року застосовував загальну систему оподаткування. В ІІІ кварталі 2010 року ФОП ОСОБА_1 знаходився на спрощеній системі оподаткування, про що свідчить свідоцтво про сплату єдиного податку №963366 від 01.07.2010 року (т. 1, а. с. 102).

В період з 30.05.2011 року по 20.06.2011 р. Вінницькою МДПІ проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2008 р. по 31.12.2010 року, за результами якої складено акт від 25.06.2011 року №266-17/ (т.1 а. с. 14-62).

Перевіркою встановлено заниження сум оподатковуваного доходу, завищення сум податкового кредиту, заниження сум податку на додану вартість, які підлягають сплаті до бюджету та нікчемність правочинів із ФГ «Дана Плюс».

12 липня 2007 року Вінницькою МДПІ на підставі акту перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення № (т.1 а.с. 12) про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 247102, 50 грн. (основний платіж -197682,00 грн.; штрафні санкції 49420,50 грн.) та № (т.1 а.с. 13) про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 150920,77 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, податкові повідомленнями-рішення були залишені без змін, а скарги ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (т.1, а.с. 72-85, 94-98).

Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу господарських операцій позивача із ФГ «Дана Плюс», предметом яких є придбання зернових (пшениці, сої, кукурудзи, ячменю, соняшника, ріпака), які, на думку податкового органу, не мають реальних наслідків.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції виходив із того, що згідно пункту 44.1 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених такими документами. Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

ДПІ у м. Вінниці здійснено аналіз співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів на рівні ДПА встановлено розбіжності між відображеними показниками ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Дана плюс», які виникли через зміну номера свідоцтва платника ПДВ.

На основі співставлення даних перевірок ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Дана плюс» (т.1 а.с. 67-71, 177-212), дослідження наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, судом першої інстанції зроблено висновок про необгрунтованість висновків податкового органу, викладених в акті від 25.06.2011 року №266-17/, а також протиправність прийнятих на їх підставі рішень. Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли у зв'язку з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано Законом України «Про податок на додану вартість» вiд 27.06.1997 року № 168/97-ВР (тут і далі - в редакції, чинній на час здійснення господарських операцій).

Відповідно до преамбули Закону, він визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Платником податку на додану вартість згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону, є будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168 передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При цьому, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (підпункт 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону №168, а також вимогами первинності в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і являються підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Позивачем як доказ здійснення господарських операцій, були надані суду належним чином засвідчені копії укладених господарських договорів (в тому числі договорів поставки і зберігання), податкових, видаткових накладних, квитанцій, товаро-транспортних накладних, актів приймання-передачі наданих послуг, належним чином засвідчені копії квитанцій до ПКО, а також реєстри отриманих та виданих податкових накладних. Зазначені документи свідчать про укладення таких угод з метою настання реальних наслідків, що обумовлені правочинами, а в сукупності спростовують доводи податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в акті перевірки від 25.06.2011 року №266-17/ допущено значну кількість неточностей та помилок в характеристиках господарських операцій, визначенні товару, що реалізується, у розрахунках, і такі помилки носять характер системних і свідчать про надання неналежної оцінки документам, дослідженим в ході перевірки, а відтак і про суперечливий характер її висновків. Відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що норми Закону України «Про податок на додану вартість» не пов'язують виникнення права на податковий кредит з особливостями оподаткування постачальника позивача по ланцюгу. Діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, в тому числі Законом України "Про податок на додану вартість", не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації. Також законодавством України не встановлено обов'язковість транспортування придбаного покупцем товару на власний склад. Так само і право покупця на включення суми сплаченого в ціні товару ПДВ до складу податкового кредиту не може ставитися в залежність від транспортування чи не транспортування придбаного товару на склад покупця.

Доводи апеляційної скарги в частині фактичної сплати податкових зобов'язань ФГ "Дана Плюс", нарахованих згідно акту перевірки від 04.10.2010 року, що, на думку апелянта, свідчить про правомірність прийнятих рішень відносно ФОП ОСОБА_1, колегія суддів оцінює критично, оскільки у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Такі висновки колегії суддів у повній мірі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України (постанови суду від 29 жовтня 2010 року у справі №1112/11/13-10, від 11 грудня 2007 року у справі №21-1376/06).

В решті доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції, - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2011 року , -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 лютого 2012 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.