Справа № 813/4016/17
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року справа № 813/4016/17

зал судових засідань № 9

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представника позивача Галайського О.В.

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрриба ЛТД» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрриба ЛТД» звернулося до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 08.08.2017 №UA209000/2017/900015/1;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені виписку чи пропуску товарів,транспортних засобів комерційного призначення від 08.08.2017 №UA209180/2017/10465.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач згідно з вимогами ст.52 Митного кодексу України (далі - МК України), заявив митну вартість товарів під час декларування товарів (МД №UA209180/2017/1342396 від 08.08.2017) та подав органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а відповідач безпідставно дійшов до висновку про неможливість визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів за ціною договору, у зв'язку з неподанням ним документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, передбачених ч.ч.2, 3 ст.53 Митного кодексу України (далі - МК України). Позивач стверджує, що надані ним до митного оформлення документи на підтвердження вартості транспортних перевезень, здійснених відповідно до умов, укладених договорів, що мають вплив на визначення числового значення митної вартості та надання яких, передбачено ч.2 ст.53 МК України, не містять жодних розбіжностей щодо вартісних показників та чітких зобов'язань сторін, дають необхідну та достатню можливість у повній мірі. Також, на думку позивача, відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, безпідставно застосовано 2б метод визначення митної вартості товарів замість заявленого позивачем основного методу - за ціною договору, внаслідок чого неправомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. При цьому, позивач вважає, що надав митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої ціни.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що що посадові особи Львівської митниці ДФС при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідач зазначає про неможливість визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів за ціною договору, у зв'язку з неподанням останнім документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що обов'язок доведення ціни товару лежить на декларанті і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунок митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. Натомість, відповідач має довести обґрунтованість сумнівів. У зв'язку з цим, відповідач вважає прийняті рішення обґрунтованими та винесеним відповідно до норм законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засідання щодо задоволення позовних позовних вимог заперечив, стверджував, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, оскільки декларантом не було виконано законних вимог митного органу щодо надання документів на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що у задоволені позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.01.2017 між ТзОВ «Укрриба ЛТД» (покупець) та Sogda Limited, Inc США (продавець) укладено контракт №21-01-2017, згідно з якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити товар морожену рибу, де асортимент, якість, кількість, вага та ціна вказується в Інвойсі приготовленому для відвантаження, де цей Інвойс являється невід'ємною частиною контракту (а.с.62-67).

Відповідно до умов контракту, укладеного з фірмою Sogda Limited, Inc, ТзОВ «Укрриба ЛТД» здійснив ввезення в Україну рибу морожену - хек цілий, код 03036619.

З метою розмитнення товару у відповідності до ч.1, ч.2 ст. 53 МК України ТзОВ «Укрриба ЛТД» подало Львівській митниці ДФС митну декларацію МД №UA209180/2017/134396 від 08.08.2017.в режимі ІМ 40 ДЕ, де митна вартість товару вагою 27391кг «Риба морожена: хек цілий, вид: Merluccius Productus, з головою, з хвостом, непатраний, розм. ряд: 400-600гр, упаковка: 2462 карт. кор. по 10кг, без консервантів, без харчових добавок, без теплової кулінарної обробки, несолений, без вмісту спецій(прянощів) та ароматичних речовин, без первинної упаковки, дата виробництва (заморожування): червень 2017р, термін придатності 24 міс, при температурі -18грд.С.», торгівельна марка -немає даних, виробник- CFN 3010556, країна виробництва - США».

Для митного оформлення ТзОВ «Укрриба ЛТД» надано наступні документи:

- копія сертифікату якості від 05.06.2017;

- копія інвойсу №SOG6340 від 05.06.2017;

- копія коносаменту №ZIMULAX0120619 від 08.06.2017;

- копія автотранспортної накладної №5517 від 05.08.2017;

- копія міжнародного ветеринарного сертифікату від 10.07.2017;

- копія сертифікату про походження товару;

- копія ветеринарного свідоцтва №666487 від 08.08.2017;

- копія платіжного доручення №112 від 11.05.2017;

- копія платіжного доручення №125 від 26.05.2017;

- копія платіжного доручення №168 від 20.07.2017;

- копія контраку від 21.01.2017.

За результатами візуальної перевірки наданих разом із МД документів та співставлення даних, поданих декларантом для здійснення митного контролю та оформлення на етапі контролю правильності визначення митної вартості товарів, задекларованих у МД, встановлено, що у документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Під час митного контролю за вищезазначеною митною декларацією програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками сформовані форми контролю, які у зв'язку з можливим заниженням митної вартості товарів передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених, ч.6 ст.54 МК України прийняття рішень про коригування митної вартості.

Також під час здійснення Львівською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вищезазначеними митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, зокрема, що умови оплати за товар у інвойсі та зовнішньоекономічному договорі відрізняються.

Львівською митницею ДФС, засобами електронного зв'язку було надіслано позивачу вимогу про надання протягом 10 календарних днів документів для підтвердження складових митної вартості:

1) прейскуранти, прайс-листи виробника товару;

2) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

3) транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (заявка на перевезення вантажу; договір на транспортно-експедиційне обслуговування);

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями,

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Однак, додаткових документів надано не було.

Львівською митницею ДФС України винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2017/10465 від 08.08.2017 та рішення про коригування митної вартості №UA209000/2017/900015/1від 08.08.2017.

Не погоджуючись з рішенням ТзОВ «Укрриба ЛТД» звернулося з листом від 12.10.2017 за №86 до Львівської митниці ДФС про перегляд рішення про коригування митної вартості №UA209000/2017/900015/1 від 08.08.2017 та надало до митного органу додаткові документи згідно з додатком на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів.

За результатами розгляду вказаних пояснень та додаткових документів, Львівська митниця ДФС відповідно до ст. 55 МК України прийняла рішення про визначення митної вартості №UA209000/2017/900015/1 від 08.08.2017 , якою залишила без змін.

ТзОВ «Укрриба ЛТД» не погоджуючись щодо правомірності дій Львівської митниці при визначенні митної вартості товару з використанням 2б методу визначення митної вартості на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях звернулося до суду.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Крім цього, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справах № 21-127а15 та № 21-53а15, яка підлягає обов'язковому врахуванню на підставі положень ч. 2 ст. 161 та ст. 244-2 КАС України.

Частиною 1ст. 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до ст. 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, згідно із п. 2 роз. 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13.07.2012 № 362 (надалі за текстом - наказ № 362), робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється шляхом: перевірки наявності ознак підробки документів, які підтверджують митну вартість товарів; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судом встановлено, що під час здійснення Львівською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема, відповідно до п. 5.2 контракту від 21.01.2017. №21-01-2017 оплата повинна здійснюватися після поставки товару, або по передоплаті, проте, у Інвойсі від 05.06.2017 №SOG6340 вказано 30%/70% - 14 days ETA (тобто 30% передоплата і 70% 14 днів післяоплата). До митного оформлення надано наступні платіжні документи: від 11.05.2017 №112 на суму 6000$, що не становить 30% та здійснено за місяць до виставлення інвойсу та платіжний документ від 20.07.2017 №168 на суму 30717,65$. Ці два платіжні документи неможливо ідентифікувати з даною поставкою оскільки суми в них не відповідають відсоткам які зазначені у інвойсі, а також сума є значно більшою, ніж в інвойсі.

Судом встановлено, що відповідачем прийняті до уваги роз'яснення щодо графіку та процедури здійснення розрахунків за товар згідно з платіжними дорученнями №№112 від 11.05.2017, 125 від 26.05.2017, 168 від 20.07.2017, однак, це не пояснює причин зміни умов розрахунків для даної конкретної поставки та загальної суми, зазначеній у платіжному документі. Суд також зазначає, що додаткових доказів позивачем надано не було.

При прийнятті постанови судом взято до уваги п.2.4. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 13.03.2017р. «Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» зазначено, що положення пункту 5 частини другої статті 53 МКУ, відповідно до якого документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року N 216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар (постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі N 816/1996/14, ЄДРСР - 41026369, залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.04.2015, ЄДРСР - 43720961). Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що виявлені розбіжності є обґрунтованими, а відтак, у митного органу були підстави витребувати додаткові документи передбачені ч.3 ст.53 МК України, на підставі яких заявлена митна вартість товарів може бути визнана за першим методом.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положення ст.19 Конституції України закріплене у ст. 9 КАС України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування виконано повністю.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лунь З.І.