Справа № 638/10785/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 р. Справа № 638/10785/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Русанової В.Б.
Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.
за участю секретаря судового засідання Дудка О. А.
представника позивача Острицького А.О.
представника відповідача Суп Є.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2017р. по справі № 638/10785/17
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії (бездіяльність) ГУПФУ в Харківській області, яка полягає у не перерахунку та не виплаті пенсії йому з 08.07.2016 року за додатковими документами, поданими пенсіонером з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 р. №151/525 та довідці військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 р. №151/526 - протиправними;

- зобов`язати ГУПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати йому пенсію з 08.07.2016 року в розмірі 90 % грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 29.06.2017 р. № 151/526, довідки про одноразові види грошового забезпечення виплачених йому від 29.06.2017 р. № 151/525, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 08.07.2016 року;

- подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2017 року задоволено частково позов.

Визнано дії (бездіяльність) ГУПФУ в Харківській області яка полягає у не перерахунку та не виплаті пенсії ОСОБА_1 з 07.01.2017 року за додатковими документами, поданими пенсіонером з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 р. №151/525 та довідці військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 р. №151/526 протиправними.

Зобов`язано ГУПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 07.01.2017 року в розмірі 90 % грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 29.06.2017 р. № 151/526, довідки про одноразові види грошового забезпечення виплачених ОСОБА_1 від 29.06.2017 р. № 151/525, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 07.01.2017 року, подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 640 грн.

ОСОБА_1 (далі - позивач), вважаючи неправомірним рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову за період 08.07.2016 року по 06.01.2017 року, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати в цій частині постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

ГУПФУ в Харківській області (далі- відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні, які отримував позивач протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, не відносяться до додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії, а тому пенсійним органом не порушено законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечував проти вимог апеляційної скарги пенсійного органу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст.99,100 КАС України, та відмовив в задоволені позову за період з 08.07.2016р. по 07.01.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечував проти вимог апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами 12.12.2017р. не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, заперечення проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач з 24.08.2005р. звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я з посади начальника 384 військового госпіталю Північного оперативного командування (військова частина в/ч НОМЕР_1 ) , є інвалідом 2 групи, має статус інваліда війни, що підтверджується витягом з наказу Міністра оборони України від 16.05.2005 р. № 247, наказом в/ч НОМЕР_1 від 02.08.2005 р. № 207, посвідченням від 18.12.2008 року (а.с. 11-15).

З 24.08.2005 року позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі 90% грошового забезпечення. (а.с. 16-19).

Розрахунок пенсії зроблено без врахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні.

07.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунку пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні, які він отримував під час проходження військової служби, на підставі довідок в/ч НОМЕР_1 від 29.06.2017р.№ 151/526 та №151/525 (а.с. 21-22).

09.08.2017 р. ГУПФУ листом відмовило позивачу в перерахунку пенсі з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні, посилаючись на те, що зазначені види допомог не відносяться до додаткових видів грошового забезпечення , встановлених законом. (а.с. 70).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески, входять до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється розмір пенсії, а тому відповідач безпідставно не врахував зазначені суми при призначені пенсії.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог за період з 08.07.2017р. по 06.01.2017р. суд першої інстанції виходив з того, що вони заявлені поза межами строків визначених ч. 2 ст. 99 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-XII) спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-XII), у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті Закону, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей визначено, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до п. 3 Постанови "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі Постанова № 1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців .

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону № 2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою № 1294 та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (далі Інструкція).

Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).

Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункти 33.1, 33.3 пункту 33 розділу ХХХІІІ Інструкції).

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Таким чином, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань , з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 10.03.2015 року у справі №21-70а15.

Судом встановлено, та підтверджено належними доказами , що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, нараховувалася та виплачувалася позивачу, з зазначених сум сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а отже зазначені суми мають бути враховані при визначенні розміру пенсії позивача, а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Закону № 2011-ХІІ, як і статтею 9 Закону № 2262-XII , військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом пункту 17 статті 11 'Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) військовослужбовці підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених, зокрема, у пункті 17 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Також Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу; далі - Закон № 400/97-ВР) визначає порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону № 400/97-ВР визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що військовослужбовці підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, тому мають сплачувати страхові внески та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з суми сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України.

За змістом частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсія військовослужбовців обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Ця норма не містить положень про включення до грошового забезпечення такої виплати, як одноразова грошова допомога при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені статтею 15 Закону № 2011-ХІІ та статтею 9 Закону № 2262-XII, які пов`язані зі звільненням особи зі служби.

Таким чином, хоча вказана виплата й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення.

Тобто, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до додаткового грошового забезпечення, яка повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 12.09.2017 року у справі №21-1115а16.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, щодо відсутності у пенсійного органу підстав враховувати одноразову грошову допомогу при звільненні для перерахунку пенсії позивача.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір в цій частині керувався постановою Верховного Суду України в постанові від 10 березня 2015 року по справі 21-70а15 .

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у справі, що розглянута Верховним Судом України 10 березня 2015 року, позивач оскаржував дії пенсійного органу щодо протиправного не включення до складу його грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним щорічних виплат, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У числі вказаних вимог називалася і одноразова грошова допомога при звільненні.

Водночас, як убачається з мотивувальної частини постанови від 10 березня 2015 року, Верховний Суд України не сформулював правового висновку щодо віднесення одноразової грошової допомоги при звільненні до грошового забезпечення, а констатував право позивача на її отримання при звільненні відповідно до частини другої статті 9 та статті 15 Закону N 2011-XII. Таким чином, суд послався на вказані норми Закону, але обґрунтування правового висновку не навів.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що суми одноразової грошової допомоги при звільненні підлягають включенню у розрахунок пенсії із грошового забезпечення позивача.

Щодо апеляційної скарги позивача та строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги з 08.07.2016 року.

Відмовляючи в позові за період з 08.07.2016р. по 07.01.2017р. суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені поза межами строків звернення до суду визначених ст.ст.99,100 КАС України.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком, тобто позовні вимоги позивача щодо перерахунку пенсії з 08.07.2016 року підлягають до задоволення.

Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково вирішено питання розподілу судових витрат, оскільки позивач є інвалідом 2 групи , звільнений від сплати судового збору та не сплачував його при поданні позову, а отже вістуні підстави стягувати зазначені витрати з відповідача на користь позивача.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому, постанова суду підлягає скасуванню на підставі ст.202 КАС України з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд наділений повноваженнями з власної ініціативи вирішити питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення, ухваленого не на користь суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення немає, оскільки відсутні обставини, що свідчать про невиконання судового рішення.

Відповідно до п. 1, 4 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. п.1,4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.
Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2017р. по справі № 638/10785/17 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 08.07.2016 року з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірах, зазначених у довідках військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 р. №151/525 та №151/526 протиправними.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90 % грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на підставі довідок військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 р. №151/525 та №151/526, починаючи з 08.07.2016 року.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст постанови виготовлений 18.12.2017 р.