Справа № 815/2761/15
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2761/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Осіпова Ю.В.
судді - за участю секретаряСкрипченка В.О. Сторчака О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОдеської митниціДержавної фіскальної служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 р.по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Одеської митниці Державної фіскальної служби, за участю третьої особи Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби, 3-я особа Державна податкова інспекція у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області та просив визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, та Одеської митниці Державної фіскальної служби України, визнати незаконними та скасувати Висновок Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади", №44/9/15-11-17-01-13 від 06.03.2015р., Лист Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №2345/8/15-11-00-01 від 30.03.2015р., Довідку Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", №17/15-70-04-л від 09.04.2015р., Наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби України №381-о від 10.04.2015р. "Про звільнення ОСОБА_5", зобов'язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_5 на посаді головного державного інспектора митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Одеської митниці ДФС та внести зміни до трудової книжки, визнавши запис про звільнення недійсним, зобов'язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України направити до Міністерства юстиції України інформацію щодо виключення даних про звільнення ОСОБА_5 з Єдиного державного реєстру осіб щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року позов повернуто позивачеві.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

13.05.2017 року позивачем було подано уточнену позовну заяву в якій просив визнати протиправним та скасувати Наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби №381-о від 10.04.2015р. "Про звільнення ОСОБА_5", поновити ОСОБА_5 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Одеської митниці ДФС, стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати Одеську митницю ДФС направити до Міністерства юстиції України інформацію щодо виключення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відомостей про звільнення ОСОБА_5.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року позов був задоволений частково: визнано протиправним та скасовано Наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби №381-о від 10.04.2015р. "Про звільнення ОСОБА_5"поновлено ОСОБА_5 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Одеської митниці ДФС з 14.04.2015р., стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_5 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2015р. по 31.05.2017р. у загальному розмірі 55325 (п'ятдесят п'ять тисяч триста двадцять п'ять)грн. 40коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник Одеської митниці ДФС подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, та просив її скасувати, та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 8 Конвенції передбачено:« 1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.».

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За сталою практикою ЄСПЛ ,для встановлення порушення стандартів ст.8 Конвенції ,слід застосувати «Трьохскладовий тест» , а саме встановити : чи було втручання у право, яке гарантоване Конвенцією, чи було воно законним , чи мало легітимну мету,та чи було воно необхідним у демократичному суспільстві - було пропорційним для досягнення таких цілей, чи забезпечувало воно справедливий баланс між суспільними інтересами та захистом прав та інтересів конкретної особи та чи не покладено на таку особу особистий надмірний тягар .

Вислів «згідно із законом» за тлумаченням ЄСПЛ вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві. По-друге, цей вислів також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб такий закон був доступний для зацікавленої особи (яка, крім того, повинна мати можливість передбачити наслідки дії такого закону щодо себе) та відповідати принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення у справі «Копп проти Швейцарії» (Корр v. Switzerland), від 25 березня 1998 року, п. 55, Reports 1998-II).

Для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації (див. рішення у справі «Гіллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» (Gillan and Quinton v. the United Kingdom), заява № 4158/05, п. 77, ECHR 2010 (витяги), з подальшими посиланнями).

Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, принаймні певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «Р.G та J.Н. проти Сполученого Королівства» (P.G. and J.Н. v. the United Kingdom), заяв; № 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX). У різних контекстах статті 8 Конвенції Суд наголошував на тому, що питання про застосування превентивних заходів, які впливають на права людини, має вирішуватись в межах певного змагального процесу перед незалежним органом, що може своєчасно розглянути підстави для прийняття рішення та відповідні докази (див. рішення у справах «Аль-Нашіф проти Болгарії» (Al-Nashif v. Bulgaria), заява № 50963/99, п. 123, від 20 червня 2002 року; «X. проти Фінляндії» (X v. Finland), заява № 34806/04, пп. 220-222, ECHR 2012 (витяги), та «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine), заява № 21722/11, п. 184, ECHR 2013) та п.65,67,68 рішення у Справі «Котій проти України» (Заява № 28718/09) від 5 березня 2015 року,набуло статусу остаточного 05/06/2015)

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 р. (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992 р.(Серія A № 251)). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. п. 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №№ 55480/00 та 59330/00, ECHR 2004) і п.п. 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 р. (справа 26713/05)). Крім того, було встановлено, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. п.п. 43-48 рішення Суду у справі «Цzpэnar поти Туреччини» від 19.10.2010 р. (справа № 20999/04)). Зрештою, у ст. 8 Конвенції йдеться про захист честі та репутації як частину права на повагу до приватного життя (див. п. 35 рішення Суду у справі «Pfeifer проти Австрії» від 15.11.2007 р. (справа № 12556/03) та п.п. 63 та 64 рішення Суду у справі «A. проти Норвегії» від 09.04.2009 р. (справа № 28070/06) та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Європейський Суд підтверджує , що немає ніяких принципових підстав думати, що «приватне життя» виключає професійну діяльність. На обмеження, що накладаються на професійну діяльність, може поширюватисвою дію стаття 8 Конвенції, якщо вони впливають на то, яким чином індивідуум формує свою соціальну ідентичність, розвиваючи спілкування з іншими людьми. У зв'язку з цим досить вказати, що саме в рамках своєї роботи більшість людей мають можливість зміцнювати безліч, тобто максимум, своїх зв'язків з зовнішнім світом (див. згадане вище рішення Рішення у справі «Німіц проти Німеччини», § 29). Крім того, професійне життя дуже часто переплетена з приватним життям в строгому сенсі цього поняття таким чином, що завжди важко розрізнити, в якій якості виступає індивідуум в цей момент . Коротко кажучи, професійне життя, будучи частиною зони взаємодії одних індивідуумів з іншими, навіть в публічному контексті може підпадати під поняття «приватне життя» (див. рішення Європейського Суду щодо прийнятності для розгляду по суті скарги у справі «Мулк проти Польщі »[Mуіka c. Pologne] (заява № 56550/00), Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 2006-IV) та п23 рішення ЄСПЛ по справі «БИГАЄВА ПРОТИ ГРЕЦІЇ» [BIGAEVAC. GRИCE] (заява № 26713/05) від 28 мая 2009 г.).

Таким чином , апеляційний суд, враховуючи вищевказану практику ЄСПЛ ,як джерело права, вважає,що в цьому випаду обмеження, що були накладені на професійну діяльність позивача , враховуючи , що вони впливають на те, яким чином позивач формує свою соціальну ідентичність, розвиваючи спілкування з іншими людьми, - підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що у зв'язку із створенням Одеської митниці ДФС як територіального органу Державної фіскальної служби, та реорганізацією Південної митниці Міндоходів, шляхом приєднання до Одеської митниці ДФС, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014р. №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", керуючись підпунктами 8, 10 пункту 10 Положення про Одеську митницю ДФС, затвердженого Наказом Державної фіскальної служби України від 27.08.2014р. №81, на підставі затверджених Головою Державної фіскальної України Білоусом І.О. структури та штатного розпису Одеської митниці ДФС, із змінами, введеними в дію Наказом Одеської митниці ДФС від 25.11.2014р. №17, відповідно до ст.32 КЗпП України, Одеською митницею ДФС винесено Наказ №209-о від 26.12.2014р. "По особовому складу", яким ОСОБА_5 з 26.12.2014р. переведено з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Південної митниці Міндоходів на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста „Ізмаїл" Одеської митниці ДФС.

ОСОБА_5, під час призначення, в порядку переведення з посади в Південній митниці Міндоходів, що припиняється, на посаду до Одеської митниці ДФС, на ім"я в.о. начальника Одеської митниці ДФС Погоріловського О.Д. подав власноручно написану заяву від 22.12.2014р. щодо проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", у якій повідомив, що заборони, визначені частиною 3 або 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади" до нього не застосовуються та надано згоду на проходження перевірки, та оприлюднення відомостей щодо нього відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади".

Одеською митницею ДФС до Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області надіслано Запит від 29.12.2014р. №1317/15-70-04 про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", у тому числі, щодо ОСОБА_5, головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Одеської митниці ДФС, в порядку переведення з Південоої митниці Міндоходів.

Також, на виконання вимог п.21 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014р. №563, Одеською митницею ДФС на адресу Міністерства юстиції України надіслано Повідомлення про початок проходження позивачем перевірки від 29.12.2014року №1300/15-70-04.

Одеська митниця ДФС, з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації, звернулась до Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області із Запитом №783/12/15-70-04 від 23.03.2015року, за результатами розгляду якого Державною податковою інспекцією у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області на адресу Одеської митниці ДФС надіслано Лист №2345/8/15-11-00-01 від 30.03.2015р., у якому зазначено, що проведеною перевіркою, з урахуванням письмових пояснень ОСОБА_5, та підтверджуючих документів встановлено, що ОСОБА_5 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) ОСОБА_5 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини 1 статті 2 Закону України "Про очищення влади", які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_5 Зокрема, у розділі ІV (відомості про транспортні засоби, що перебувають у власності, в оренді чи на іншому праві користування) декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік ОСОБА_5 не задекларовано легковий автомобіль марки ВАЗ 2106, 1979 року випуску, об'ємом двигуна 1570куб.см., право власності на який ним набуто за договором дарування у 2000р.

Державною податковою інспекцією у Болградському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області проведено перевірку достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_5, котрий обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Одеської митниці ДФС, за результатами якої контролюючим органом складено Висновок від 06.03.2015р. №44/9/15-11-17-01-13 "Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади", у якому встановлено, що ОСОБА_5 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013р. вказано недостовірні відомості щодо наявності майна, набутого ОСОБА_5 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини 1 статті 2 Закону України "Про очищення влади", а саме: згідно інформації Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Болградського та Ренійського районів підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_5 зареєстровано автотранспортний засіб ВАЗ 2106, 1979року випуску. Водночас, відповідно до даних розділу ІV (відомості про транспортні засоби, що перебувають у власності, в оренді чи на іншому праві користування) декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, даний транспортний засіб не значиться.

Одеською митницею ДФС 09.04.2015року складено Довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" №17/15-70-04-л, за підписом начальника відділу персоналу Одеської митниці ДФС Семененко Є.М., у якій зазначено, що за результатами розгляду запитів органи перевірки повідомили, що у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік вказано недостовірні відомості щодо наявності майна, набутого ОСОБА_5 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", які не відповідають наявній податковій інформації про майно ОСОБА_5

Також, в означеній Довідці Одеської митниці ДФС від 09.04.2015р. №17/15-70-04-л зазначено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_5 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_5 із законних джерел.

У зв'язку з чим, за результатами проведеної перевірки, на підставі листів Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 06.03.2015р. №44/9/15-11-17-01-13, та від 30.03.2015р. №2345/8/15-11-00-01, Одеською митницею ДФС встановлено, що до ОСОБА_5 застосовуються заборони, визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" відповідно критерію, визначеному частиною 8 статті 3 Закону України "Про очищення влади".

10.04.2015р. Одеською митницею ДФС винесено Наказ №381-0 "Про звільнення ОСОБА_5", у якому міститься посилання на ч.3 ст.1, ч.8 ст.3 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014року №1682-VII, та п.7-2 ч.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України, п.37 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.ч.3,4 ст.1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014р. №563, на підставі Довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_5 №17/15-70-04-л від 09.04.2015р., листів Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління ДФС в Одеській області №44/9/15-11-17-01-13 від 06.03.2015р., та №2345/8/15-11-00-01 від 30.03.2015р., та яким ОСОБА_5 було з 14.04.2015р. звільнено із займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Ізмаїл" Одеської митниці ДФС, з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади" (п.7-2 ч.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України).

Правовідносини між сторонами врегульовані Кодексом Законів про працю України, Законом України від 16.09.2014, № 1682-VII"Про очищення влади"(надалі -Закон № 1682-VII ),Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014року №563,Порядоком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014р. №1100, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України04 листопада 2014 р. за N 1385/26162( надалі -Порядок №1100) ,діючих у редакції на момент виникнення правовідносин.

Згідно з ч.8 ст. 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682-VII перевірці підлягають достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" , набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до ч.14 ст. 5 Закону № 1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Пунктом 37 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014року №563 визначено, що керівник органу не пізніше ніж на третій день з дня надходження відповіді (відповідей) / висновку / копії судового рішення розглядає довідку про результати перевірки щодо особи, надсилає у той самий день Мін'юсту в паперовій та електронній формі (у форматі Microsoft Word) копію довідки про результати перевірки щодо особи, до якої не застосовуються заборони, визначені частинами третьою та четвертою статті 1 Закону, або у разі встановлення недостовірності відомостей, зазначених у пунктах 1 та/або 2 частини п'ятої статті 5 Закону, приймає рішення про звільнення особи та у той самий день надсилає Мін'юсту копію згаданого рішення в паперовій та електронній формі (скановану копію у форматі pdf) та копію довідки про результати перевірки в паперовій та електронній формі (у форматі Microsoft Word), інформація з яких протягом трьох днів з дня їх надходження вноситься до Реєстру.

Згідно з пунктом 72 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю Україну підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України "Про очищення влади".

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції , що критеріями здійснення очищення влади стосовно осіб щодо яких здійснювалася перевірка, зокрема, є встановлення перевіркою недостовірності відомостей щодо наявності майна, зазначеного у декларації; недостовірності таких відомостей, та невідповідності вартості майна, вказаного в декларації, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", доходам, отриманим із законних джерел; невідповідності вартості майна, вказаного в декларації, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостейщодо наявності майна (майнових прав), зазначених у декларації, не є самостійним критерієм для заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", оскільки вказана обставина обов'язково повинна бути поєднана із висновком про невідповідність вартості майна (майнових прав) доходам, отриманим із законних джерел.,

Сама інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може слугувати підставою для застосування заборони без врахування обов'язкових умов, а саме що таке майно (майнові права) набуте за час перебування на посадах, визначених пунктами 1- 10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", і його вартість відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Для застосування заборони за першим критерієм необхідно встановити недостовірність відомостей, та невідповідність вартості майна (майнових прав), зазначених у деклараціях, доходам, отриманим із законних джерел, тоді як для застосування заборони за другим критерієм необхідно встановити невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного в деклараціях, набутого на час перебування на відповідних посадах, доходам, отриманим із законних джерел.

Саме означені відомості, згідно з пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади", підлягають перевірці.

Наявність у висновку про результати перевірки інформації про підтвердження законності джерел набуття майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування відповідної заборони.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

Таким чином, апеляційний суд ,враховуючи практику ЄСПЛ, погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову , так як звільнення позивача з посади становило порушення статті 8 Конвенції ,у зв'язку з тим, що втручання у приватне та сімейне життя заявника не здійснювалося «згідно із законом» , позивач був позбавлений можливості передбачити наслідки дії Закону України "Про очищення влади" щодо себе і не було «необхідним у демократичному суспільстві» , із врахуванням того, що у Висновку ДПІ у Болградському районі ГУ ДФС в Одеській області №44/9/15-11-17-01-13 від 06.03.2015р. про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади", серед іншого, зазначено, що вартість майна, вказаного у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого ОСОБА_5 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_5 із законних джерел, положення Закону України "Про очищення влади" Одеською митницею ДФС до позивача застосовано безпідставно, та неправомірно, а відтак оскаржуваний Наказ №381-о від 10.04.2015р. "Про звільнення ОСОБА_5", підлягає скасуванню, позивача слід поновити на посаді та відповідно ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю Українита Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100 , враховуючи датой звільнення згіднш Наказу Одеської митниці= ДФС за №381-0 "Про звільнення ОСОБА_5" від 10.04.2015р. є саме 14.04.2015р., наявні підстави для стягнення грошового забезпечення на час вимушеного прогулу за 533 дні вимушеного прогулузокрема, у період з 14.04.2015р. по 31.05.2017р. (дата ухвалення судом 1-ої інстанції рішення), враховуючи середньоденну заробітню плату ,що складає 103,80грн./день х 533 дні вимушеного прогулу ,та становить 55325,40грн.

Але ,враховуючи виключення Міністерством юстиції України з Єдиного державного реєстру осіб щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" інформації щодо ОСОБА_5 відбувається на підставі рішення суду, та не потребує додаткових зобов'язань Одеської митниці ДФС вчиняти будь-яких дій, у зв'язку з чим суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_5 щодо зобов'язання Одеської митниці ДФС направити до Міністерства юстиції України інформацію щодо виключення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відомостей про звільнення ОСОБА_5.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див.п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див.п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, постановлене рішення суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції на момент вчинення процесуальної дії) не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 р.- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Осіпов Ю.В.

Суддя Скрипченко В.О.