Справа № 2а/0270/4557/11
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2012-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/4557/11
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Білоуса О.В. Залімського І. Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача - Стеценко О.Д., Ванаш Д.В., представники на підставі довіреностей

відповідача - Роздобудько П.В., Мельник А.П., представники на підставі довіреностей

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Рубанський" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рубанський"" до Барської міжрайонної державної податкової інспекції (Мурованокуриловецьке відділення) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Рубанський" 06.10.2011 року звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Барської міжрайонної державної податкової інспекції (Мурованокуриловецьке відділення) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.09.2011 року, яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2009 року у сумі 1895633 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати, незаконну, на його думку, постанову суду та постановити нову про задоволення позову. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необ'єктивність судового рішення, що є безумовними підставами для його скасування. Зокрема, позивач не погоджується з висновками відповідача та суду І інстанції стосовно не товарного характеру договору контрактації земель, укладеного позивачем з ПП "ЮФ "Луга-Лекс"". Вказаний договір виконано сторонами, що підтверджується наявними у справі доказами. Висновки суду щодо недійсності правочину не відповідають матеріалам справи та обставинам що мали місце. Також на думку позивача, суд безпідставно переклав на позивача обов'язок доказування у справі, що суперечить ст. 71 КАС України. Окрім того, позивач зазначає про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 250 Господарського кодексу України та звертає увагу на те, що строк притягнення позивача до відповідальності за формування податкового кредиту, згідно відомостей податкової декларації за лютий 2009 року, вже минув. На думку позивача, судом І інстанції не враховано, що перевірка проведена в межах кримінальної справи, а тому, відповідно до п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, податкове повідомлення - рішення податковим органом не приймається.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги як безпідставної. Також відповідачем надані письмові заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких відповідач вважає судове рішення І інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду від 26.10.2011 року - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову, з наступних підстав.

Судом І інстанції встановлені наступні обставини.

ТОВ "Агрофірма Рубанський" зареєстроване Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 13.03.2008 року, взяте на податковий облік в органах державної податкової служби 18.03.2008 року Мурованокуриловецьким відділенням Барської МДПІ за № 2/53, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ від 10.04.2008 року було зареєстроване платником ПДВ з 10.04.2008 року по 27.08.2010 року, ідентифікаційний податковий номер 31, в зв'язку із зміною місця реєстрації отримало свідоцтво платника ПДВ № 100298438 від 27.08.2010 року.

Працівниками Барської МДПІ в період з 15.04.2011 року по 29.04.2011 року, на підставі наказу Барської МДПІ № 374 від 14.04.2011 року, направлення № 52/23 від 15.04.2011 року, на виконання постанови слідчого СВ ПМ ДПА у Вінницькій області, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агрофірма Рубанський" з питань дотримання вимог податкового, валютного ті іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року.

За результатами перевірки складено акт № 00008/2300/35353973 від 05.05.2011 року, яким було встановлено нікчемність правочину між позивачем та ПП "ЮФ "Луга-Лекс" та завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ в розмірі 1895632,57 грн. (за лютий 2009 року в сумі 925257,67 грн. та березень 2009 року в сумі 970374,90 грн.).

Даний висновок податковим органом зроблений в зв'язку з невідповідністю первинних документів вимогам законодавства, що не підтверджують здійснення господарських операцій, які формували валові витрати підприємства та включені до податкового кредиту.

На підставі вказаного акту, Барською МДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.09.2011 року, яким ТОВ "Агрофірма Рубанський" зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1895633 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд І інстанції дійшов висновку, що операції з надання послуг по контрактації земельних ділянок мали не товарний характер, послуги не надавались, відповідно наявних на час проведення перевірки документів відповідач не мав можливості встановити вид послуг, розмір витрат, особу, яка понесла дані витрати, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операції та віддаленості контрагентів один від одного. Враховуючи викладене, суд встановив, що податкове повідомлення-рішення № від 15.09.2011 року є правомірним.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду І інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до акту перевірки, відповідач дійшов висновків, з якими погодився і суд І інстанції про відсутність реального характеру договірних відносин позивача з ПП "ЮФ "Луга-Лекс"", що визначені договором б/н від 27.11.2008 року.

Зазначені висновки не відповідають наявним у справі доказам.

Так, ТОВ "Агрофірма Рубанський" та ПП "ЮФ "Луга-Лекс" уклали договір б/н від 27.11.2008 року про надання оплатних послуг з питань пошуку орендованих на дату підписання договору земельних ділянок сільськогосподарського призначення та організації розірвання чинних договорів оренди об'єктів і подальшого законного укладання договорів оренди між власниками та замовником.

Підтвердженням виконання даного договору є акти передачі-приймання послуг від 23.02.2009 року на суму 55515546 грн., в т.ч. 925257 грн. ПДВ, від 18.03.2009 року на суму 2600487,10 грн., в т.ч. 433414,52 грн. ПДВ., від 26.03.2009 року на суму 3221762,27 грн., в т.ч. 536960,38 грн. ПДВ.

Згідно вказаних актів позивачу надана допомога щодо пошуку та організації процесу укладання договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення з їх власниками в межах декількох сільських рад Мурованокуриловецького району, укладено договори оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між позивачем та фізичними особами власниками ділянок.

Надані послуги оплачені згідно платіжних доручень № 308 від 26.02.2009 року, № 357 від 20.03.2009 року та № 376 від 30.03.2009 року.

Податкові зобов'язання по податку на додану вартість позивачем формувались на підставі податкових накладних № 230209 від 23.02.2009 року, № 200301 від 20.03.2009 року та № 300304 від 26.03.2009 року.

Основним аргументом яким обґрунтовує свою позицію відповідач є те, що господарські операції здійснені позивачем не спричинили реального настання правових наслідків, а тому відповідно до ст. 215, ч. 5 ст. 203 ЦК України такі правочини є недійсними, а відтак суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже є нікчемними (ст. 228 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В даному випадку укладений позивачем та ПП "ЮФ "Луга-Лекс"" договір не оскаржений у судовому порядку, є чинним і з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, а саме: звітів про надані послуги, податкових накладних, свідчить про реальність його виконання.

Всі вищевказані документи мають ознаки первинних документів, оскільки відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а податкові накладні - Закону України "Про податок на додану вартість".

Так, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996), визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону №996 передбачено, що первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

При цьому, відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку із придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону №168 передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Також, п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Податкові накладні виписані ПП "ЮФ "Луга-Лекс"" відповідають вимогам п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», містять всі обов'язкові реквізити: опис послуг, їх кількість, ціну поставки без врахування податку, ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку, тощо, придбані послуги використовувались для організації щоденної діяльності товариства та забезпечення відповідності діяльності товариства вимогам законодавства.

Таким чином, право позивача на податковий кредит підтверджено належно оформленими податковими накладними, звітами про надані послуги, самі послуги відповідають напрямкам господарської діяльності позивача, що в свою чергу свідчить про реальність виконання укладеного договору.

Висновки відповідача та суду щодо незнаходження контрагента позивача за юридичною адресою, що вказує на укладення правочину без мети виконання є безпідставними.

Так, листом Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у м. Луганську № 34953/23-722 від 06.08.2010 року, яким повідомлено Барську МДПІ про відсутність можливості провести документальну невиїзну перевірку у зв'язку з тим, що згідно АІС "РПП" ПП "ЮФ "Луга-Лекс" має стан 32 - фактична адреса не встановлена, юридична адреса масової реєстрації. Вказані відомості не можуть бути безумовною підставою для визнання укладених даною юридичною особою правочинів недійсними, в разі їх фактичного здійснення.

Окрім того, вказаним листом підтверджено реєстрацію ПП "ЮФ "Луга-Лекс"" платником на додану вартість, що підтверджено свідоцтвом № 17333240 від 31.10.2006 року, яке анульовано 30.04.2010 року. Таким чином на момент вчинення господарської операції з позивачем ПП "ЮФ "Луга-Лекс"" мало статус платника податку на додану вартість.

Також наданою інформацією Ленінської МДПІ м. Луганська підтверджено подання контрагентом позивача податкових декларацій за 2009 рік.

Слід також зазначити, що навіть у разі невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, вказане тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про податок на додану вартість" та статей 1 і 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

У свою чергу порушень ведення податкового обліку щодо укладеної угоди відповідачем не доведено.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 13 січня 2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний Суд України зазначив, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника ПДВ самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні. У постанові від 11 грудня 2007 року (справа № 21-1376во06) Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, така правова позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає недоведеними відповідачем обставини щодо недійсності господарських операцій здійснюваних позивачем з ПП "ЮФ Луга-Лекс"".

Враховуючи викладене, відсутні підстави для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1895633 грн., що здійснено оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи особи, що подала апеляційну скаргу про порушення строку застосування адміністративно-господарських санкцій при прийнятті оскарженого рішення та необхідність застосування ст. 250 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Вірними являються висновки суду І інстанції стосовно того, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи. Окрім того, в даному випадку до позивачем не були застосовані штрафні санкції, а зменшено заявлену до бюджетного відшкодування суму ПДВ.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати і прийняти нову постанову про задоволення позову, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Рубанський" задовольнити частково .

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рубанський"" до Барської міжрайонної державної податкової інспекції (Мурованокуриловецьке відділення) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, - скасувати , прийняти нову постанову .

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Барської міжрайонної державної податкової інспекції № від 15.09.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету на користь ТОВ "Агрофірма Рубанський" документально підтверджений розмір судових витрат в сумі 53 грн. 40 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "28" лютого 2012 р. .

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Білоус О.В.

Залімський І. Г.