Справа № 461/7774/17
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/7774/17
Провадження №2-а/461/631/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Козича В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Львівській області ДСУ з питань праці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області ДСУ з питань праці, в якому просить скасувати постанову №13/01/021/0547-0075 від 24.10.2017 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 вересня 2017 року з метою проведення інспекційного відвідування на підприємство ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тютюнників, 55 відповідно до направлення від 27 вересня 2017 року № 1426 було скеровано інспектора праці, де предметом здійснення заходу було дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці. Зазначив, що інспектора Меленюк Г.С. було допущено до проведення перевірки та надано затребувані документи. Вважає, що фактично мало місце проведення позапланової перевірки, яка регламентована Порядком № 390 «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», та проведення якої є заборонено, відповідно до ЗУ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 р., яким з 01.01.2017 р. до 31.12.2017 р. накладено мораторій на проведення заходів із здійснення державного нагляду і контролю) у сфері господарської діяльності. Стверджує, що позивачем не створював жодних перешкод у проведенні перевірки, про які міститься інформація в оскаржуваній постанові. Просить позов задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив такий задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Зокрема зазначив, що ч.1 ст.259 КЗпП України (яка за юридичною силою є саме нормою Закону) встановлено, що порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається Кабінетом Міністрів України. Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 року № 295, якою, зокрема, затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Також зазначив, що підставою інспекційного відвідування було звернення фізичної особи від 18.09.2017 року про порушення ПП «ЛЬВІВОРГРЕС», директором якого є позивач, вимог законодавства про працю. Тому, оскільки в даному зверненні порушувалися питання, розгляд яких належить до компетенції відповідача було прийнято рішення провести інспекційне відвідування у відповідного суб'єкта господарювання. Вважає, що покликання позивача на відсутність затвердженої форми акту інспекційного відвідування є необґрунтованими, оскільки уніфікована форма акту, яка являє собою перелік питань, які повинні бути досліджені в ході здійснення контрольного заходу, затверджена рішенням Мінсоцполітики, а саме наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 року № 390.Стверджує, що позивачем не були надані документи, необхідні для інспектування, тому останнім вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.188-6 КУпАП. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.09.2017 року на адресу Управління Держпраці надійшло звернення фізичної особи про порушення ПП «ЛЬВІВОРГРЕС», директором якого є Луцик І.П., вимог законодавства про працю.

Так, згідно ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Положення Про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п. 7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області, затвердженого наказом Держпраці від 22.06.2017 року № 75 (далі - Положення про Управління) встановлено, що управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно п.п.1 п.3 Положення про Управління завданням управління, зокрема, є реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п.5 п.4 Положення про Управління відповідач, на виконання покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до п.п.46 цього ж пункту Управління складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення (п.п.5 п.4 Положення про Управління).

Оскільки у вищевказаному зверненні порушувалися питання, розгляд яких належить до компетенції відповідача, було прийнято рішення провести інспекційне відвідування ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС».

Суд зазначає, що відповідно до п.п.1 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), інспекційне відвідування проводиться на підставі звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 ЗУ «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень (ст.19 вказаного Закону).

Відповідно до п.10 вказаного Порядку № 295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Судом також встановлено, що відповідачем видано наказ від 27.09.2017 року № 1453-П, яким передбачено проведення інспекційного відвідування на ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС» у термін з 28.09.2017 року по 29.09.2017 року та направлення на проведення інспекційного відвідування від 27.09.2017 року № 1426.

Окрім того, на підставі службової записки головного державного інспектора Меленюк Г.С. від 29.09.2017 року видано наказ від 29.09.2017 року № 1474-П, яким продовжено термін інспекційного відвідування до 05.10.2017 року, тобто в межах строків, встановлених п.10 вказаного Порядку № 295.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо призначення інспекційного відвідування в ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС» були вчинені на підставі, в межах повноважень та в спосіб, передбачений Законом.

Покликання позивача на те, що проведення інспекційних відвідувань не передбачено діючим законодавством, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається Порядком № 295, відповідно до п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

При цьому, згідно ч.3 ст.7 цього ж Закону у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначається, зокрема, форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо).

Суд зазначає, що із системного аналізу вищезгаданих правових норм вбачається, що вказаний Закон передбачає різні форми контрольних заходів, серед яких є і така форма, як інспектування. Більше того, даний Закон не містить вичерпного переліку контрольних заходів і сам факт наявності в розпорядчих документах іншої назви контрольного заходу, яка прямо не зазначена в тексті цього Закону, не може свідчити про їхню невідповідність Закону, оскільки основні засади здійснення контролю за додержанням законодавства про працю визначені Конвенцією МОП № 81 від 11.07.1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» від 08.09.2004 року, яка є частиною національного законодавства України та застосовується в порядку передбаченому Законом України «Про міжнародні договори України».

Згідно п.п. «а» п.1 ст.3 Конвенції завданням системи інспекції праці є, зокрема, забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров'я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

Відповідно до ст.12 Конвенції МОП № 81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Статтею 16 Конвенції МОП № 81 встановлено, що інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на який покликається позивач, не регулює спірні правовідносини, оскільки, відповідно до ст.6 цього Закону його дія не поширюється, зокрема на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) Державною службою України з питань праці та її територіальними органами. Тому, твердження позивача в цій частині є необґрунтованими.

Окрім того, відповідно до п.п.2 п.14 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у випадку відсутності на офіційному веб-сайті Держпраці рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акту, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було допущено до проведення інспекційного відвідування головного державного інспектора Меленюк Г.С., однак останнім не було иконано вимогу інспектора щодо надання необхідних документів в частині питань, пов'язаних з оплатою праці.

Щодо покликання позивача на те, що Порядком №295 не передбачено форми акту, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 року «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів» затверджено порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів та форму акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також форми припису, протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд зазначає, що вказаний наказ є чинним.

Така уніфікована форма акту, яка складається за результатами контрольного заходу за додержанням законодавства про працю, розміщена на офіційному веб-сайті Держпраці http://dsp.gov.ua у розділі «Діяльність» - «Нормативна база».

Тому, покликання позивача на відсутність затвердженої форми акту, інспекційного відвідування на увагу суду не заслуговують.

Статтею 188-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу.

Судом також встановлено, що інспектор Меленюк Г.С. у відповідності до вимог чинного законодавства перед початком здійснення контрольного заходу пред'явила уповноваженим посадовим особам ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС» службове посвідчення та направлення на інспекційне відвідування, після чого була допущена до його проведення, що не заперечувалося у судовому засіданні позивачем.

Окрім того, покликання позивача на те, що ним не створювалися перешкоди у проведенні інспекційного відвідування суперечать фактичним обставинам справи, оскільки сам факт допуску до проведення інспекційного відвідування не може свідчити про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП.

Суд зазначає, що в даному випадку порушення полягало у тому, що позивач відмовився виконати вимогу інспектора та надати первинні бухгалтерські документи, які були необхідні для дослідження питання дотримання ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС» вимог законодавства про працю в частині оплати праці і повного та всебічного розгляду звернення громадянина.

Також, за результатами інспекційного відвідування складено акт № 13-01-021/2291, в якому зафіксовано відмову позивача надати інспектору необхідні для проведення інспекційного відвідування документи. У свою чергу листом № 10259/5/4-09 від 09.10.2017 року позивачу запропоновано з'явитися в приміщення Управління з питань праці ГУ Держпраці у Львівській області на 17.10.2017 року для складення протоколу про адміністративне правопорушення. Як підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень Укрпошти, даний лист позивач отримав 10.10.2017 року.

У зв'язку з тим, що позивач на призначену дату не з'явився для складення протоколу, інспектором було складено протокол про адміністративне правопорушення № 13/01/021/0547 від 17.10.2017 року, примірник якого було скеровано позивачу листом № 10556/5/4-09 від 17.10.2017 року для ознайомлення та підписання. Цим же листом позивача повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 24.10.2017 року. Як підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень даний лист позивач отримав 21.10.2017 року.

У зв'язку з тим, що позивач також не з'явився у призначений час та дату на розгляд справи про адміністративне правопорушення, про поважні причини своєї неявки не повідомив, відповідачем справу розглянуто без його участі та винесено постанову № 13/01/021/0547-0075 від 24.10.2017 року про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення відповідно до ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яку позивачу було надіслано листом № 10818/5/4-09 від 24.10.2017 року.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, із якою ці повноваження надані та діяв обґрунтовано.

Окрім того, відповідно до вимог ст.94 КАС України суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ЗУ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст.188-6 КУпАП, ч.1 ст.259 КЗпП України, ст.ст. 2, 69, 70, 71, 94, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Львівській області ДСУ з питань праці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.