Справа № 345/571/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11278/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2017 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій відповідача протиправними в частині відмови в нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті та має статус гірського; зобовязання відповідача продовжити проводити нарахування та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20% розмірі, як жительці населеного пункту, що має статус гірського з 01 жовтня 2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області протиправними в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні до розміру щомісячного довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, та має статус гірського. Зобов`язано Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області продовжувати проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 % розмірі, як жительці населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 01 жовтня 2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Надвірнянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також вказано, що оскільки позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію, підстав для виплати підвищення у вигляді 20% за проживання у гірському населеному пункті не може мати місце в даному випадку, оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді не включено у перелік соціальних виплат передбачених ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», до яких воно може застосовуватись.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 26 грудня 1992 року по 20 вересня 2016 року працювала суддею Яремчанського міського суду Івано-Франківської області (а.с.5-7). Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII її звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 10-19).

20 вересня 2016 року наказом голови суду № 02-02-23 її було відраховано зі штату суду на підставі вказаної постанови ВР України (а.с.20).

З 21 вересня 2016 року відповідачем призначено позивачу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді з нарахуванням до розміру щомісячного довічного грошового утримання 20 % надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті та має статус гірського.

Також встановлено, що позивач постійно проживає в с.Татарів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Копією посвідчення від 10 жовтня 2016 року серії А № 760558, підтверджується те, що ОСОБА_1 відноситься до особи, яка постійно проживає на території гірського населеного пункту, що дає право на отримання пільг передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (а.с.9), а при призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачу нараховувалась доплата у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту.

Однак, 29 вересня 2017 року позивач отримала повідомлення від Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської області про відмову у нарахуванні доплати у розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту на підставі ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 01 жовтня 2017 року (а.с. 21).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI (чинної на час виникнення спірних правовідносин) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону № 2453-VI (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці - це особлива форма соціального забезпечення судді, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Умови і порядок його виплати визначені Законом.

Посилання відповідача про те, що позивач позбавлена підвищення у зв'язку із наданням їй статусу особи, що проживає у гірських населених пунктах з підстав, що таке підвищення не входить в склад щомісячного довічного грошового утримання судді, є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно постанови КМ України № 647 від 11.08.1995 року «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», с.Татарів Івано-Франківської області надано статус гірського.

Стаття 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» передбачає, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20 відсотків. У цій нормі не приведено також переліку будь-яких виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету України, збільшення яких на зазначені 20 відсотків не допускається.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №18-рп/2011 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

Пунктом 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 передбачено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, у тому числі і щомісячне довічне грошове утримання суддів, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20 відсотків.

Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Правилами ст.5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» передбачено, що будь-які види державної матеріальної допомоги, передбачені законами України, підлягають підвищенню на 20%, тому висновок відповідача про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді не підлягає підвищенню на 20%, не ґрунтується на законі і не є законним.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2017 року в справі № 354/571/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_2
ОСОБА_4