Справа № 820/4260/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р. Справа № 820/4260/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

19 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати незаконними дії відповідача Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ГТУЮ у Харківській області) щодо часткової відмови у задоволені його запиту на отримання публічної інформації від 31 липня 2017 року (відмова у наданні копій наказів ГТУЮ у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року); - зобов'язати відповідача надати доступ до публічної інформації на його запит від 31 липня 2017 року, а саме: надіслати на його електронну адресу копії наказів ГТУЮ у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року.

Позивач також просить провести розподіл судових витрат по справі, шляхом стягнення на його користь 7.040 грн. у відшкодування витрат по отриманню правової допомоги по справі, а у разі задоволення його позовних вимог - у відповідності до ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) встановити судовий контроль за виконанням рішення, встановивши строк для подачі звіту про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01 серпня 2017 року він звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, згідно якого просив повідомити кількість наказів відповідача, виданих з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року та надати на електронну адресу позивача копії вказаних наказів. Він вважає незаконною відмову відповідача у наданні копій запитуваних наказів, з тих мотивів, що вони були створені в паперовому вигляді, отже їх створення в електронному вигляді означає фактичне створення нової інформації або створення інформації в інший спосіб.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Так, судовим рішенням, визнані незаконними дій ГТУЮ у Харківській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_2 від 31 липня 2017 року. Відповідач зобов'язаний надати ОСОБА_2 право робити виписки, фотографувати, копіювати сканувати, записувати на будь-які носії інформації тощо, накази Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року у спеціально визначеному місці за місцем їх зберігання у Головному територіальному управлінні юстиції у Харківській області. На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуто 7.040 грн. у відшкодування витрат за надання правової допомоги. В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено. Судом також відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення.

Судове рішення вмотивовано обґрунтованістю доводів позовної заяви щодо неправомірних мотивів відмови відповідача у задоволенні прохання позивача про надання копій документів та, відповідно обґрунтованістю позовних вимог про визнання дій відповідача щодо часткової відмови у задоволенні запиту від 31 липня 2017 року та необхідністю стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань ГТУЮ. Крім цього, суд першої інстанції відмовив позивачу у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки реалізація позивачем права на ознайомлення із запитуваною інформацією унеможливлює відповідне зобов'язання відповідача щодо його забезпечення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, фактично посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року в частині, якою йому відмовили в задоволенні його вимоги про зобов'язання ГТУЮ у Харківській області стосовно надання доступу до публічної інформації, - надіслати на його електронну адресу копії наказів ГТУЮ у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року та прийняти нове судове рішення про задоволення цієї вимоги.

Скаржник зазначає, що суд загалом вірно оцінив правовідносини, що склалися між ним і відповідачем, однак не дослідив деякі докази та дійшов певних хибних висновків. Всупереч положенням частини 1 статті 71 КАС України відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу, який би підтвердив покладання на нього надмірного тягаря та паралізацію роботи у зв'язку із наданням йому законної відповіді.

Скаржник зазначає, що на його переконання «покладання надмірного тягаря» є оціночною категорією, а не універсальною величиною. «Надмірний тягар» для кожного розпорядника інформації є різним, ураховуючи низку чинників: технічні можливості розпорядника інформації (наприклад, кількість копіювальної техніки), кількість відокремлених підрозділів, кількість працівників тощо. Суд першої інстанції не дослідив можливості відповідача щодо надання інформації, яка ним запитувалась. Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від обов'язку, покладеного на нього Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати інформацію на запит у спосіб, визначений позивачем та фактично порушив гарантії максимального спрощення процедури отримання інформації.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГТУЮ у Харківській області, фактично посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 та прийняти нове судове рішення про задоволення його адміністративного позову.

Скаржник вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду про неправомірність мотивів відмови ГТУЮ у Харківській області у задоволенні прохання позивача про надання йому копій документів. Скаржник зазначає, що в наданні копій наказів позивачу було відмовлено, оскільки копії таких наказів в електронному вигляді не створювались, а тому запитувана інформація потребувала створення в інший спосіб. Як було повідомлено заявнику кількість виданих наказів ГТУЮ у Харківській області за запитуваний період становить 12.956 накази. З огляду на технічні та фізичні ресурси відсканувати запитуваний ним обсяг наказів та направити їх на електронну адресу позивача є фактично неможливим. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції погодився з доводами ГТУЮ у Харківській області про те, що за наявної кількості його працівників для проведення таких робіт (із сканування запитаних позивачем наказів) необхідно буде залучити значну кількість або всіх працівників та витратити значну кількість часу. Разом з тим, суд дійшов помилкового висновку про незаконність дій ГТУЮ у Харківській області щодо часткової відмови в задоволені запиту на отримання публічної інформації позивача.

Скаржник також зазначає, що при розгляді та вирішенні справи суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2 та порушив дискреційні повноваження ГТУЮ у Харківській області. На думку скаржника положення, закріплені у ст. 162 КАС України, дають підстави вважати, що суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії лише у випадку, коли закон встановлює повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб'єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

Окрім цього, скаржник зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність обставин, завдяки яким би була правомірно задоволена сума витрат у розмірі 7.040 грн. тому, що зі вказаної норми закону слідує, що виплата 40% від мінімального розміру місячної заробітної плати можлива за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Суд першої інстанції безпідставно стягнув з ГТУЮ у Харківській області відшкодування витрат з виконання наступних робіт: ознайомлення з первісним матеріалом замовника, аналізу нормативного матеріалу та складання позовної заяви з підготовкою примірників додатків до неї, компенсацію за які не передбачено чинним законодавством, тому, що вказані дії та оформлення відповідних документів не відноситься до окремих процесуальних дій.

Частиною 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони повідомлені (а.с. 158-160).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення, згідно з пунктами 1 і 4 частини 1 статті 202 КАС України - частковому скасуванню. В задоволені апеляційної скарги ГТУЮ у Харківській області слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 01 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації від 31 липня 2017 року (а.с. 50), згідно якого просив надати інформацію про кількість наказів управління, виданих з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року та надати копії наказів, виданих з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року шляхом надіслання на його електронну адресу.

Листом від 07 серпня 2017 року №126-2017/01-19 (а.с. 10-11) ГТУЮ у Харківській області повідомило позивача, що із запитуваної дати - з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року, було видано 12.956 наказів. Копії наказів в електронному вигляді не створюються, тому запитувана позивачем інформація потребує її створення в інший спосіб, у зв'язку з чим, згідно абз. 2 п.п. 1.2 п. 1 наказу ГТУЮ у Харківській області № 291/4 від 25 травня 2015 року «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації», управління не є розпорядником цієї інформації.

Частково погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, зокрема, уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону № 2939-VI, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина 5 статті 19 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (частина 2 статті 20 Закону № 2939-VI).

У разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (частина 4 статті 20 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 21 Закону № 2939-VI у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов'язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок.

Аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону № 2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну. У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість вимог позивача визнати незаконними дій ГТУЮ у Харківській області щодо часткової відмови у задоволенні його запиту на отримання публічної інформації від 31 липня 2017 року.

Розглядаючи та вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що проведення робіт із сканування запитаних позивачем наказів в обсязі 12.956 наказів покладає на відповідача надмірний тягар, оскільки це може спричинити негативні наслідки в діяльності відповідача щодо виконання покладених на нього обов'язків. При цьому судом враховано, що для проведення такої роботи необхідно вилучення оригіналів наказів з відповідних номенклатур, їх сканування та направлення на електронну адресу позивача.

Зазначені обставини враховані судом при прийняті рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача надіслати на його електронну адресу електронні копії наказів ГТУЮ у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року. З метою поновлення прав позивача, гарантування їх дотримання та захисту в спірних правовідносинах, згідно абз. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд визнав можливим прийняти постанову про зобов'язання відповідача надати позивачу можливість перегляду, знімання копій, фотографування, сканування, вчинення виписок, тощо з запитуваних ним наказів у місці їх зберігання. При цьому судом враховано, що обсяг копіювання запитуваних наказів є значним, позивачем згідно ч. 2 ст. 21 Закону № 2939-VI не сплачувалась визначена Законом плата за виготовлення копій наказів на паперовому носії, а також бере до уваги положення п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», за яким - доступ до інформації може забезпечуватися як шляхом надання копій документів (частина друга статті 21 Закону № 2939-VI), так і шляхом перегляду документів за місцезнаходженням розпорядника інформації. Судом також враховано, що згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації зобов'язаний визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що доводи відповідача, окрім факту невизнання свого обов'язку по наданню позивачу запитуваної ним інформації, зводяться до необхідності докладання значних зусиль для можливості сканування власних наказів та відправлення їх електронною поштою позивачу. Колегія суддів зауважує, що судам першої та апеляційної інстанцій в порушення вимог частини 2 статті 71 КАС України відповідачем не надано жодних доказів в обґрунтування зазначених тверджень.

Колегія суддів також зазначає, що рішення про необхідність виходу за межі позовним вимог ОСОБА_2, застосування приписів частини 2 статті 11 КАС України, судом невмотивовано.

Колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, приходить до висновку про необхідність скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати доступ до публічної інформації на його запит від 31 липня 2017 року, а саме: надіслати на його електронну адресу копії наказів ГТУЮ у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року, з прийняттям нового судового рішення про задоволення цієї вимоги ОСОБА_3 З вищенаведених обставин, колегія суддів скасовує судове рішення в частині, якою судом ГТУЮ у Харківській області зобов'язане надати ОСОБА_2 право робити виписки, фотографувати, копіювати сканувати, записувати на будь-які носії інформації тощо, накази ГТУЮ у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року у спеціально визначеному місці за місцем їх зберігання у Головному територіальному управлінні юстиції у Харківській області.

Відповідно до частини 6 статті 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 3 статті 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За змістом вищезазначеної норми, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, тобто за фактом встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції з прав людини та захисту основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено на 2017 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб в місячному розмірі: з 1 січня 1600,00 грн., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640,00 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

В обґрунтування, понесених витрат на правову допомогу позивач до суду надав: договір про надання правової допомоги від 09 серпня 2017 року, згідно з яким позивач, як замовник доручає, а фізична особа - підприємець ОСОБА_4, як виконавець, прийняв на себе зобов'язання надавати замовнику правову допомогу у справі про оскарження дій Головного територіального управління юстиції у Харківській області, пов'язаних із розглядом запиту на отримання публічної інформації від 31 липня 2017 року, а також, в разі необхідності та бажання замовника, із інших питань на строк дії цього договору (термін дії договору до 18 травня 2019 року) (а.с. 16-18); акт виконаних робіт від 05 вересня 2017 року (а.с. 26); калькуляція рахунок № 1 (а.с. 24); диплом магістра ОСОБА_4 на підтвердження отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста (а.с. 19); квитанції до прибуткового ордера (а.с. 25); код КВЕД 69.10 діяльність у сфері права (а.с. 20).

Колегія суддів зазначає, що доказі, які підтверджують розумність витрат на правову допомогу, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат. Згідно наданої калькуляції-рахунку № 1 від 05 вересня 2017 року вбачається, що вартість за послуги з ознайомлення з первісним матеріалом (документами) замовника, їх вивчення та аналіз на предмет належності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення за три години складає 1.920 грн. (1 год - 640 грн.); вартість за аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз'яснень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнень судів касаційних інстанцій та правових позицій Верховного Суду України, публікацій науковців, висновків фахівців за чотири години складає 2.560 грн. (1 год - 640 грн.); вартість складання тексту позовної заяви в інтересах ОСОБА_2 про визнання дій Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо не надання публічної інформації незаконними, підготовка додатків та примірників позовної заяви й доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі за чотири години складає 2.560 грн. (1 год - 640 грн.) (а.с. 24).

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» при відшкодуванні витрат на правову допомогу враховується час на її надання: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати на інші дії, що не належать до процесуальних, не є витратами на правову допомогу в розумінні КАС України.

Колегія суддів зазначає, що КАС України не передбачено стягнення коштів за вивчення та аналіз первісного матеріалу (документів) позивача на предмет ревалентності, належності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення, аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз ясень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнень судів касаційних інстанцій та правових позицій Верховного Суду України, публікацій науковців, висновків фахівців, оскільки витрати на правову допомогу повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної справи.

Надаючи оцінку співрозмірності суми, яку позивач просить відшкодувати йому на відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає, що правова допомога, що отримана позивачем фактично складалась із дій по вивченню запиту позивача від 31 липня 2017 року (1 аркуш), вивченню відповіді відповідача на запит (два аркуша), вивченню листа Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (два аркуша), для складання позовної заяви, та по складанню позовної заяви, а так ж копіювання позовної заяви і додатків до неї. При цьому колегія суддів зауважую про відсутність підстав для надання до позовної заяви копій судових рішень суду апеляційної інстанції, оскільки згідно із ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Письмові пояснення від імені позивача та його представників: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с. 84-91) підписані лише представником ОСОБА_5, який допущений судом до участі у справі у якості представника позивача на підставі довіреності, посвідченої 04 жовтня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Попляк О.С. № по р. 1748 (а.с. 42).

За таких обстави, з урахуванням встановлених обставин справи, керуючись положеннями частини 6 статті 94 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, а тому змінює розподіл судових витрат, вважаючи справедливим призначити позивачу 640 грн. компенсації витрат на правову допомогу, шляхом стягнення цієї суми за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі викладеного та керуючись статтями 41, 94, 184, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1, 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року скасувати в частині, якою відмовлено в задоволені вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Головного територіального управління юстиції у Харківській області надати доступ до публічної інформації на його запит від 31 липня 2017 року, а саме: надіслати на його електронну адресу копії наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року, з прийняттям нового судового рішення по задоволення цієї вимоги.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надати доступ до публічної інформації на запит ОСОБА_2 від 31 липня 2017 року, а саме: надіслати на електронну адресу ОСОБА_2 копії наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року скасувати в частині, якою Головне територіальне управління юстиції у Харківській області зобов'язане надати ОСОБА_2 право робити виписки, фотографувати, копіювати сканувати, записувати на будь-які носії інформації тощо, накази Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01 січня 2014 року по 01 року 2016 року у спеціально визначеному місці за місцем їх зберігання у Головному територіальному управлінні юстиції у Харківській області.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року скасувати в частині, якою за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого,16, ) стягнуто на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1., код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 6.400 грн. (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 18 грудня 2017 року.