Справа № 356/702/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 356/702/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лялик Р.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Ключковича В.Ю., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Березанського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління превентивної діяльності ГУ НП в Київській області, Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління превентивної діяльності ГУ НП в Київській області, Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, ОСОБА_3, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії БР № 301207 від 17.03.2017 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем було допущено порушення положень чинного законодавства, зокрема вказав на відсутність передбачених ч. 4 ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» підстав для поверхневої перевірки поліцейським транспортного засобу, а також на те, що розгляд справи та винесення постанови було здійснено у неналежному місці - на місці зупинки транспортного засобу, а не в Березанському відділенні поліції, відеофіксації порушення не здійснювалося. Окрім того, позивач зазначив, що їхав до місця стоянки транспортного засобу, а тому, на його думку, порушень не вчиняв.

Постановою Березанського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача та позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Під час вирішення спору судом встановлено, що 17.03.2017 близько 20-00 години, позивача було зупинено на вул. Маяковського в м. Березань Київської області за порушення, передбачене п.9.2.б) ПДР України, відповідно до якого водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом або розворотом. Доказів того, що він здійснив це правопорушення не було і поліцейські обмежились попередженням.

Поряд із цим на автомобілі, яким керував позивач, був відсутній задній бампер. У зв'язку із цим, відносно позивача було складено постанову серії БР № 301207 від 17.03.2017 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. за порушення п. 31.4.7 е) Правил дорожнього руху.

Вважаючи цю постанову незаконною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскаржувана постанова винесена відповідачем правомірно і підстави для її скасування відсутні.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В оскаржуваній постанові серії БР № 301207 від 17.03.2017 встановлено порушення позивачем п. 31.4.7 е) Правил дорожнього руху, яке дістало вияв у тому, що позивач керував транспортним засобом, на якому відсутній задній бампер.

Відповідно до підпункту «е» пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Та обставина, що позивач дійсно керував транспортним засобом, на якому був відсутній задній бампер, встановлена судом першої інстанції і визнана позивачем, що підтверджується аудіо записом судового засідання місцевого суду.

Разом з тим, позивач наполягає на тому, що Правил дорожнього руху не порушував, оскільки бампер відпав, коли він рухався з роботи додому, тобто під час прямування до місця стоянки, що дозволено положеннями п. 31.5 Правил дорожнього руху.

Такі доводи колегією суддів оцінюються критично.

Згідно з п. 31.5 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4.7 ("ї"; "д" - у складі автопоїзда) подальший рух заборонено до їх усунення. Водій несправного транспортного засобу повинен вжити заходів для того, щоб прибрати його за межі проїзної частини дороги.

Отже, в силу імперативних приписів абз. 2 п. 31.5 наявність у транспортного засобу позивача несправностей, зазначених у п. 31.4.7, взагалі заборонли йому подальший рух до усунення таких несправностей, натомість всупереч вимогам цієї правової норми позивач продовжував рух.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП за наявності для цього правових підстав.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з твердженням місцевого суду, що ними у повній мірі підтверджується вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За правилами частин 1 та 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в силу наведених правових норм, тягар доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У свою чергу, це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов'язку доказування своїх вимог.

В даному випадку позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що правопорушення він не вчиняв або що його вина у цьому відсутня.

Доводи позивача обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте такі не підтверджені жодним належним і допустимим доказом.

Водночас, на думку апеляційного суду, відповідачем не допущено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття і складення спірної постанови грубих порушень закону, які були б беззаперечною підставою для її скасування.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на неналежне місце розгляду справи про адміністративне правопорушення та необхідність складення протоколу, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пп. 1 ч. 1 ст. 35 Закону передбачене право поліцейського зупинити транспортний засіб у разі порушення водієм Правил дорожнього руху.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частин 2, 4 та 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853 (далі за текстом - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 з приводу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, з огляду на те, що після його прийняття норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

З огляду на наведене, доводи апелянта з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення та необхідності у розглядуваному випадку складення протоколу, колегією суддів відхиляються, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Також не заслуговують на увагу посилання скаржника на відсутність передбачених ч. 4 ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» підстав для поверхневої перевірки поліцейським транспортного засобу, оскільки у розглядуваному випадку поверхнева перевірка як превентивний захід у розумінні вказаної норми не здійснювалася.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Березанського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління превентивної діяльності ГУ НП в Київській області, Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення, а постанову Березанського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяВ.Ю. Ключкович

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 18 грудня 2017 року