Справа № 820/3378/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. Справа № 820/3378/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Курило Л.В., Присяжнюк О.В.

при секретарі Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/3378/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.05.2017 р. № 65822-00, відповідно до якого ОСОБА_1 повинна сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 15685,28 грн. за 2016 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.05.2017 р. № 65823-00, відповідно до якого ОСОБА_1 повинна сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1761,77 грн. за 2016 рік.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/3378/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/3378/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05.12.2006 р. (а.с. 10) та перебуває на податковому обліку як платник податків.

Також судом першої інстанції встановлено, що у власності позивача перебуває нерухоме майно: виробничий будинок критого типу, загальною площею 3414,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також виробничий будинок - овочесховище загальною площею 255,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з цим, 29.05.2017 р. відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення : № 65822-00 (а.с. 11), яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 15685,28 грн. та № 65823-00 (а.с. 13), яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 1761,77 грн.

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішення, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами. При цьому, позивач зазначив, що він є сільськогосподарським виробником, а відповідно до п. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. В зв'язку з наведеним позивач вказує, що належні йому будівлі не підпадають під визначення об'єкта оподаткування податком на нерухоме майно, отже сплачувати вказаний податок він не зобов'язаний.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивача не можна вважати сільськогосподарським товаровиробником в сенсі Податкового кодексу України, отже положення п. п. «ж» п. 266.2.2. ст. 266 ПК України на нього не розповсюджуються.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 03.12 прісноводне рибальство.

Відповідно до п. 41.1. ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Так, відповідно до положень п. 21.1 ст. 21 ПК України, зокрема, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п. 30.1, п. 30.2., п. 30.3., п. 30.8, п.п. «г» п. 30.9 ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування сідати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, них пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Податкова пільга надається шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Положеннями пп. 14.1.76 п. 14. 1 ст.14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до положень пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте, згідно положень ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Слід звернути увагу, що контролюючим органом фактично не заперечувався той факт, що позивач здійснює господарську діяльність шляхом вирощування сільськогосподарських культур, проте, вважає, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а тому ним має сплачуватися податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що визначення «сільськогосподарський товаровиробник», які містяться у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

При цьому, колегія суддів зазначає, що фізична особа-підприємець - громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи (ст. 128, ст. 58 ГК України). Фізична особа має право займатися підприємницькою діяльністю після державної реєстрації (п. 1 ст. 50 ЦК України). До діяльності ФОП як підприємця застосовують норми права, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, за умови якщо інше не випливає із суті відносин або не встановлено законом.

Також колегія суддів зазначає, що при вирішенні спірних правовідносин необхідно врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах «Сєрков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Виходячи з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р. № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Таким чином, виробничий будинок критого типу, загальною площею 3414,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також виробничий будинок - овочесховище загальною площею 255,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, що належить позивачу на праві власності, не є об'єктом оподаткування, згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом вирощування сільськогосподарських культур.

Отже, з огляду на вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником, виходячи з положень ст. 1 ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис».

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело о неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/3378/17 прийнята з порушенням норм матеріального права, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/3378/17 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/3378/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.05.2017 р. № 65822-00, про визначення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 15685,28 грн. за 2016 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.05.2017 р. № 65823-00, про визначення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1761,77 грн. за 2016 рік

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 1344,00 грн. (одна тисяча триста сорок чотири гривні) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Курило Л.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18.12.2017 року.