Справа № 2-а-945/11/2208
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2012-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-945/11/2208
Головуючий у 1-й інстанції: Шевцова Л.М.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кам"янець-Подільському Хмельницької області на постанову Кам"янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кам"янець-Подільському Хмельницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2011 року ОСОБА_2 (Позивач) звернулася до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у м.Кам'янець-Подільському Хмельницької області (Відповідач) про перерахунок пенсії.

Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2011 року позов задоволено:

визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м.Кам'янцець - Подільському Хмельницької області щодо невиплати підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" ОСОБА_2 в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року;

зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кам'янцець - Подільському Хмельницької області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначено ст..28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно з врахуванням виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції від 07.02.2011 року, як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2, частини першої ст.183-2 КАС України.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

При винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції вірно виходив з того, що позовні вимоги про зобов'язання провести перерахунок підвищення до пенсії в розмірі та порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є пенсіонеркою за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 3 цього ж Закону визначено, що законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 Закону). Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік"Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що дія вказаної норми не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни"встановлюється залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Судова колегія не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, який вказує, що спірні правовідносини по різному регулюються двома законодавчими актами однакової юридичної сили, а відносно визначення розміру державної допомоги існує прогалина в чинному законодавстві, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що відповідно до ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, заперечення проти позову в цій частині не можуть бути прийняті судом з огляду на те, що згідно зі ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, застосовується прожитковий мінімум, виходячи з вимог Конституції України та законів України. Розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб у 2010 р. встановлений ст. 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", згідно з якою розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується, що положення ч. 3 ст. 28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є підставою для відмови в реалізації громадянами права на встановлену законом державну соціальну допомогу, оскільки соціальне забезпечення гарантується Конституцією України та законами України.

Згідно зі статтями 3 та 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно з абз. 1 п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 р. №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до п. 15 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права при вирішенні даної справи, не врахував ряд процесуальних норм, порушення яких призвело до неправильного вирішення справи.

Так, задовольняючи позов в повному обсязі заявлених позовних вимог за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно, тобто частково в період, який виходить за межі шестимісячного строку позовної давності, передбаченого ст. 99 КАС України, суд першої інстанції не звернув увагу на приписи ст. 100 КАС України, де вказано, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суду першої інстанції слід було виходити з положень ст. 99 КАС України, згідно з ч. 2 якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання про поновлення чи відмову в поновленні процесуального строку вирішується в порядку, передбаченому ст. 102 КАС України, з винесенням судом ухвали, в даному випадку - про залишення позовних вимог без розгляду.

Суд першої інстанції не провів відповідної процесуальної дії, що призвело до неправильного вирішення справи. Заявлені Позивачем позовні вимоги про перерахунок та виплату недоплаченого підвищення до пенсії за періоди з 01.01.2007 року по 23.07.2010 року слід залишити без розгляду.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог наступним чином.

Враховуючи строки звернення до суду, визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право Позивача на виплату щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту за період з 24.07.2010 року, оскільки позов подано до суду 24.11.2010 року. В решті заявлених позовних вимог щодо вчинення дій Відповідачем за період з 09.07.2007 р. до 23.07.2010 р. позовну заяву слід залишити без розгляду з підстав пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом відповідно до ч. 1, 2 ст. 99, 100 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 100, п. 4 ч. 1 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 205 КАС України дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду від 07.02.2011 року та ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кам"янець-Подільському Хмельницької області задовольнити частково .

Постанову Кам"янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кам"янець-Подільському Хмельницької області про перерахунок пенсії, - скасувати та прийняти нову постанову .

Позовні вимоги про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області нарахувати та виплатити Позивачу 30% надбавку до пенсії, як дитині війни, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2007 року до 23.07.2010 року залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області про перерахунок пенсії задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, виходячи з встановленого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" розміру 30% мінімальної пенсії за віком протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 як дитині війни недоплачену щомісячну державну 30% соціальну допомогу, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 24.07.2010 року по 31.12.2010 року з урахуванням виплачених сум.

Присудити з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Сапальова Т.В.

Смілянець Е. С.