Справа № 823/77/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2017 р. м. Київ К/800/11355/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Загороднього А.Ф., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 32-о/с від 22 липня 2016 року про її звільнення, поновити на посаді помічника судді та стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що її звільнення відбулося в порушення вимог чинного законодавства та трудових прав, а тому просила про задоволення позову.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача прийнятий відповідачем на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Проте, до таких висновків суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник внаслідок звільнення позивача з посади помічника судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, згідно наказу від 22 липня 2016 року.

Спірні правовідносини сторін регулюються Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453; чинний на час виникнення спору), «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 899-VIII (далі - Закон № 899-VIII), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП) та Положенням про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року № 14 (далі - Положення).

Судами встановлено, що позивач працювала помічником судді з жовтня 2003 року, а з травня 2004 року помічником судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. До листопада 2015 року позивач була помічником судді Харченко Л.Г. і після його виходу у відставку, 23 листопада 2015 року ОСОБА_4 тимчасово закріплена в якості другого помічника за суддею цього ж суду Компанійцем О.В., згідно внесеного ним подання.

8 червня 2016 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Компанієць О.В. вніс подання, у якому просив вирішити питання щодо звільнення або переведення на іншу посаду помічника судді ОСОБА_4 у відповідності до пункту 7 Положення, пункту 2 частини 3 статті 93 Закону № 899-VIII та згідно зі статтею 154 Закону № 2453.

При цьому, у період з 30 травня по 21 липня 2016 року ОСОБА_4 перебувала у відпустці.

Після виходу з відпустки, 22 липня 2016 року позивача повідомлено про зміну істотних умов праці, оскільки 1 червня 2016 року набув чинності Закон № 899-VIII, згідно вимог якого посада помічника судді віднесена до патронатної служби. Разом з цим, позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду оператора комп'ютерного набору згідно вимог статті 41 цього ж Закону, з чим остання не погодилась.

У зв'язку з чим, спірним наказом від 22 липня 2016 року позивача звільнено з посади помічника судді відповідно до пункту 19 Положення, частини 1 статті 92 Закону № 899-VIII та пункту 9 статті 36 КЗпП, у зв'язку з закінченням трудового договору (звільнення судді, помічником якого була призначена).

Згідно вимог частини 1 та 3 статті 154 Закону № 2453 кожний суддя суду загальної юрисдикції має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

У відповідності до пункту 7 Положення судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

За приписами пункту 19 Положення помічник судді може бути звільнений з посади з дотриманням вимог законодавства про працю та Закону України «Про державну службу» на підставі заяви про звільнення за власним бажанням або за мотивованим поданням судді, а у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо) - за наказом керівника апарату відповідного суду.

У разі припинення повноважень судді відповідного суду помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством.

Таким чином, виходячи з буквального тлумачення наведених вимог законодавства, що були чинними на час спірного звільнення, підставами для звільнення помічника судді є: заява про таке звільнення за власним бажанням, мотивоване подання судді, тривала відсутність судді та/або припинення повноважень судді, помічником якого він є.

Як вбачається з матеріалів справи, в наказі про звільнення ОСОБА_4 відповідач посилається на пункт 9 статті 36 КЗпП. Згідно з цим пунктом трудовий договір може бути припинено з інших підстав, передбачених іншими законами.

З набуттям чинності Законом № 899-VIII, до посад патронатної служби належать у тому числі помічники суддів.

Згідно вимог частини 2 цієї статті Закону (тут і далі - в редакції, чинній на час спірного звільнення) працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Частиною 3 зазначеної статті Закону № 899-VIII визначено, що трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.

Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України (частина 4 зазначеної статті Закону).

Вирішуючи питання правомірності спірного звільнення позивача, суди попередніх інстанцій мали з'ясувати юридичну природу внесеного подання суддею Компанійцем О.В. щодо звільнення помічника ОСОБА_4, а також визначити підставу її звільнення, в залежності від обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що порядок, підстава і умови припинення трудового строкового договору та безстрокового договору мають чітко окреслений правовий характер, а тому посилаючись на вимоги статті 92 Закону № 899-VIII, судам слід було з'ясувати, за якою формою трудового договору працювала позивач, а також, який саме договір було припинено. В залежності від цих обставин, суди мали надати належну правову оцінку діям відповідача у розрізі дотримання соціальних і трудових гарантій, передбачених КЗпП.

Так, матеріали справи містять копію трудової книжки ОСОБА_4, з якої вбачається запис про переведення на посаду помічника судді від 11 травня 2004 року та про звільнення з цієї посади від 22 липня 2016 року.

Разом із цим, жодних записів про зміну умов трудового договору із безстрокового на строковий матеріали справи не містять, окрім повідомлення про зміну істотних умов праці від 22 липня 2016 року, тобто дати спірного звільнення.

Окрім цього, із спірного наказу про звільнення від 22 липня 2016 року вбачається, що позивача звільнено у зв'язку з закінченням трудового договору, оскільки звільнено суддю, помічником якого була призначена ОСОБА_4

Суди попередніх інстанцій не дослідили при цьому доказів, у підтвердження звільнення судді, помічником якого була позивач, дату і підставу такого звільнення.

Суди не звернули увагу на те, що подання про звільнення або переведення на іншу посаду помічника судді ОСОБА_4, внесене суддею Компанійцем О.В. від 8 червня 2016 року, передбачає іншу підставу звільнення, відмінну від тієї, що значиться в спірному наказі.

Колегія суддів наголошує, що підстави для звільнення працівника в обов'язковому порядку мають бути внесені до наказу і мають ключове значення у розумінні дотримання трудових прав та з метою недопущення їх порушення.

Враховуючи зазначені обставини, висновки судів щодо правомірності наказу про звільнення позивача з посади помічника судді, є передчасними і такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів підлягають скасуванню, а справа згідно правил статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: А.Ф. Загородній

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк