Справа № 814/2229/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2229/17

Категорія: 11.4 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

26 жовтня 2017 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2017 року № 3257/5 про тимчасове блокування доступу державного реєстратора приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В позовній заяві приватним нотаріусом ОСОБА_2 заявлено клопотання про забезпечення позову, в якому ставиться питання щодо зупинення дії оскаржуваного наказу до моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено. Зупинено дію оскаржуваного наказу та заборонено ДП «Національні інформаційні системи» вчиняти дії щодо блокування позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, про відмову задоволені клопотання про забезпечення позову.

В звязку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Пункт 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008р. передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Аналіз наведеного дає підстав для висновку, що розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2017 року № 3257/5, яким їй тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову, приватний нотаріус ОСОБА_2 зазначає, що здійснене без попередження блокування їй доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушує не тільки її права, а також і права третіх осіб, правочини яких, а також свідоцтва про право на спадщину, не можуть бути належно зареєстровані, що створює перешкоди для виникнення в них права власності на нерухоме майно, а отже треті особи позбавлені свого конституційного права на користування, володіння та розпорядження майном.

Вказані обставини вірно враховані судом першої інстанції при задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Судова колегія також вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції, який погодився з позицією позивача, що обмеження позивача у доступі до Державного реєстру речових прав на нерухому майно є суттєвим та зачіпає права та інтереси великого кола осіб, які звернулись до позивача, як до нотаріуса. Крім того, суд першої інстанції, враховуючи, що здійснення нотаріальної діяльності є джерелом доходу позивачки, обґрунтовано вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди інтересам позивача, зокрема, праву на працю.

Доводи апеляційної скарги, що позивач має право вчиняти інші нотаріальні дії, в тому числі оформлювати спадщину та видавати свідоцтва про право на спадщину, а отже дії повязані з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно не є єдиним видом нотаріальної діяльності позивача, судова колегія вважає такими, що не спростовують висновків суду.

Відповідно до абз.3 ст.461 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва обов'язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.1 ст.55 цього Закону угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аналізуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що блокування позивачу, як приватному нотаріусу, доступ до Реєстру обмежує його у можливостях повноцінного здійснення нотаріальної діяльності.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, судова колегія також враховує принципи, що висловлені Рекомендацією NR (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийнятою Комітетом ОСОБА_3 Європи 13 вересня 1989 року.

Так, Комітет ОСОБА_3, виходячи з того, що негайне і повне виконання адміністративних актів, які стали або можуть стати предметом оскарження, спроможні за деяких обставин завдавати інтересам осіб непоправної шкоди і що необхідно, заради справедливості, не допускати таких наслідків, виходячи з доцільності гарантувати особам, які цього потребують, тимчасовий захист з боку судів, не ігноруючи при цьому необхідність забезпечення ефективності адміністративної діяльності, рекомендував урядам держав-членів керуватися в своєму праві та адміністративній практиці, зокрема, наступним.

Згідно Рекомендацій, термін «адміністративний акт» означає, відповідно до Резолюції (77) 31 про захист особи стосовно актів адміністративних органів влади, будь-який окремий захід чи рішення, вжитий/прийняте в межах реалізації владних повноважень, який/яке, з огляду на свій характер, безпосередньо впливає на права, свободи чи інтереси осіб.

У випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акту, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта.

Приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов'язку на адміністративний орган влади

Судова колегія наголошує, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду клопотання не є вирішенням публічного-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Ухвалою суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову фактично зупиняється дія оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2017 № 3257/5, на підставі якого технічним адміністратором Державною реєстру речових прав - Державним підприємством «Національні інформаційні системи» тимчасово заблоковано доступ позивачки до вказано Державного реєстру, та вона не скасовує його чинність, ніяк не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим наказом заходів до вирішення спору у даній справі.

Вид забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення на час розгляду адміністративної справи та заборони вчиняти певні дії відповідає положенням ч.3,4 ст.117 КАС України, а тому є законним.

Щодо доводів апелянта стосовно сумнівів у неупередженості колегії суддів під час прийняття ухвали про забезпечення позову, судова колегія вважає, що відповідно до ст.27, 30 КАС України, відповідач може звернутись з відповідним клопотанням про відвід суддів у суді першої інстанції.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при розгляді клопотання не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.195,197,199,200,205,206,211 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії сторонам, в самостійному порядку оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий Н.В.Вербицька

Суддя О.О.Джабурія

Суддя К.В.Кравченко