Справа № 826/7510/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7510/17 Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування вимоги, рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» (далі - Позивач, ТОВ «ВІВА ТЕК») звернулось до суду із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Відповідач, Офіс великих платників податків ДФС) у якому просило:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 04.05.2017 № №127-17 про сплату податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 2 434 297,03 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23;

- зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС вжити заходів щодо припинення податкової застави майна ТОВ «Автобансервіс» і внести про це інформацію до Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку ТОВ «Автобансервіс» шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 рік за платіжними дорученнями №№ 213057844, 213057841, 213057840, 213057839, 213057838, 213057845 від 04.09.2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн.;

- зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС привести у відповідність інтегровану картку особового рахунку ТОВ «Автобансервіс» шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 рік за платіжними дорученнями №№ 213057844, 213057841. 213057840. 213057839. 213057838, 213057845 від 04.09.2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн. та/або шляхом прийняття рішення про списання суми податкового боргу;

- стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.05.2017 на адресу ТОВ «Автобансервіс» надійшли податкова вимога від 04.05.2017 №127-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23 та лист від 05.05.2017 про надання переліку ліквідних активів від 05.05.2017 № 24813/10/28-10-17-02-23, яким податковий орган повідомив позивача, що станом на 14.02.2017 року згідно інтегрованих карток останнього обліковується податковий борг з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 2 434 297,03 грн.

Між тим, 04.09.2015 року ТОВ «Автобансервіс» направив лист №01-14/2903 за місцем обліку до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, яким повідомив про сплату грошових зобов'язань з податку на додану вартість за 2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн.

До зазначеного листа позивачем було додано копії вказаних платіжних доручень.

07.09.2015 контролюючий орган отримав вищезазначений лист позивача про що свідчить відбиток штампу на листі (Т.1 а.с.27).

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, позивач вказує, що виконав всі дії, які повинен був у даній ситуації, як і роз'яснено в листі ДФС України від 16.10.2015 року № 9647/Б/99-99-10-03-02-14 «Про надання роз'яснення».

Проте, податковим органом не були вжиті відповідні заходи для внесення змін до інтегрованої картки особового рахунку позивача, у зв'язку із сплатою ним податку на додану вартість.

Не погоджуючись із спірною вимогою, спірним рішенням про опис майна у податкову заставу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23 підлягають скасуванню, оскільки позивачем були вжиті відповідні заходи та сплачено грошові зобов'язання з податку на додану вартість за 2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.09.2015 року ТОВ «Автобансервіс», не порушуючи терміни сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2015, було сплачено через AT «Банк «Національні інвестиції» згідно платіжних доручень на загальну суму 2 642 900,00 грн., а саме:

1. №213057844 від 04.09.2015 на суму 463 900,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734; 14010100; Податок на додану вартість за 2015.

2. № 213057841 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734;14010100; Податок на додану вартість за 2015.

3. №213057840 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734;14010100; Податок на додану вартість за 2015.

4. №213057839 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734;14010100; Податок на додану вартість за 2015.

5. №213057838 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *; 101 ;31982734; 14010100; Податок на додану вартість за 2015.

6. №213057845 від 04.09.2015 на суму 179 000,00 грн. Призначення платежу *; 101 ;31982734; 14010100; Податок на додану вартість за 2015.

Зазначені платіжні доручення містяться в матеріалах справи та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі (Т.1 а.с.28-33).

Згідно відміток AT «Банк «Національні інвестиції» вказані платіжні доручення прийняті банком до виконання 04.09.2015 року.

Дані платіжні доручення було прийнято установою банку, що підтверджується відповідними відмітками банку на платіжних дорученнях. Станом на дату прийняття платіжних доручень банком, залишок коштів на поточному рахунку позивача був достатнім для перерахування зазначених у платіжних дорученнях сум до бюджету, що підтверджується довідкою по особовому рахунку видана тимчасовою адміністрацією ПАВТ «Банк «Національні інвестиції» залишок складав 2 642 947,04 грн.

Проте, податковим органом 04.05.2017 року повторно було виставлено вимогу №127-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми податкового зобов'язання.

За приписами п.59.4 ПК України податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки.

У відповідності до п. 89.1 ст.89 ПК України підставами виникнення податкової застави є несплата у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Зазначені норми регламентують виникнення та строки податкової застави, а прийнятий на виконання положень вказаної статті підзаконний нормативний акт, а саме наказ Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року N 1043 «Про затвердження порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби» конкретизує джерела визначення строку (дати) виникнення права податкової застави. Тож, відповідно до п. 1.8 Порядку день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних автоматизованої інформаційної системи, що ведеться органами державної податкової служби відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 93 ПК України передбачені підстави припинення податкової застави та виключення майна з державних реєстрів застав нерухомого або рухомого майна. Зокрема, п. 93.2 ПК України встановлено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та його виключення з державних реєстрів застав рухомого або нерухомого майна є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 ПК України.

В свою чергу, п. 93.1 ПК України встановлює строк з якого податкова застава припиняється. Отже, податкова застава припиняється з дня: - пп. 93.1.1 - отримання органом державної податкової служби підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.п. 14.1.152 ПК України погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Визначення підстав припинення податкової застави у редакції п.п. 93.1.3 ПК України передбачає застосування загального принципу, встановленого статтею 23 Закону України N 784-XIV від 30.06.99 р. «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якого «з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника, і не передбачає надання платником податку іншого процесуального документу, окрім постанови про визнання платника податків банкрутом».

Відповідно до п.93.2 ст.93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з державних реєстрів застав рухомого або нерухомого майна є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті. Тобто, підставою для звільнення майна з-під податкової застави у випадку, визначеному п.п.93.1.1 п.93.1 ст.93 ПК України є документ, що підтверджує зарахування суми податкового боргу на відповідний рахунок, призначений для сплати, у даному випадку податку на додану вартість.

Проте, з незрозумілих причин, банк своєчасно не провів операцію по перерахуванню коштів.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком у платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система. Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказу.

У листі від 03.12.2008 року №1192/16/22-2015 ДПА України роз'яснила, що «банк несе відповідальність за своєчасне виконання платіжних доручень клієнтів на перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів (за винятком випадків, передбачених нормами діючого законодавства). При цьому обов'язок юридичної та фізичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється зі сплатою податку і збору (обов'язкового платежу)».

Згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 24.10.2012 по справі № К/9991/44554/12 судом зазначено, що «конституційний обов'язок платника щодо сплати податків слід вважати виконаним з того часу, коли вилучення частини його майна, призначеної для сплати в бюджет податку, фактично відбулося. У даному випадку таке вилучення відбулося в момент передачі готівкових коштів банку за платіжним документом для сплати податку. Це, в свою чергу, свідчить і про сплату відповідачем податку. При цьому платник податків не несе відповідальності за дії банківських і кредитних установ, які беруть участь в багатостадійному процесі сплати і перерахування податків до бюджету».

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржувана податкова вимога від 04.05.2017 року №127-17 та оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 року № 24811/10/28-10-17-02-23 підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги, яка є предметом оскарження в апеляційній скарзі, про зобов'язання податкового органу вжити заходів припинення податкової застави та внесення інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зазначені вимоги не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, в обґрунтування заявлених вимог про наявність податкової застави ТОВ «Автобансервіс», а також доказу з приводу того, що в Державний реєстр внесена будь-яка інформація про обтяження нерухомого майна останнього.

Крім того, позивачем вказана вимога не конкретизована, оскільки не визначено, яких саме заходів має вжити податковий орган по припиненню податкової застави майна позивача, якщо така є.

Щодо позовної вимоги, яка є предметом оскарження в апеляційній скарзі, про зобов'язання податкового органу внести в інтегровану картку ТОВ «Автобансервіс» відомостей про сплату податку на додану вартість, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., "дискреційними повноваженнями, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати є повноваження, які він реалізовує з певною свободою розсуду, обираючи з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин".

Інтегрована картка платника податків є формою оперативного обліку податків, зборів, митних платежів та єдиного внеску, передоплати (доплати), що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи - п.1.3 Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, митних платежів та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Інтегрована картка призначена для інформаційно-аналітичного та організаційно-технологічного забезпечення службової діяльності структурних підрозділів податкових органів.

Згідно положень п.1.7 Порядку забезпечення контролю за достовірністю відображення в інформаційній системі показників стану розрахунків платників, механізму виявлення, усунення та упередження випадків неповного, неправильного або несвоєчасного відображення облікових показників структурними підрозділами за закріпленими напрямами роботи, некоректного формування зведених і звітних показників центральної бази даних здійснюється у порядку, встановленому Міндоходів.

Відповідно до пункту 13 Порядку №765 занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Порушення податковим органом Порядку №1588 та Порядку №765 в частині неналежного здійснення обліку узгоджених сум грошових зобов'язань, може свідчити про неналежну організацію роботи податкової інспекції та відсутність контролю за діяльністю органу з боку її керівника, що не є підставою для втручання суду в діяльність таких органів шляхом спонукання до вчинення дій з виправлення (зміни, занесення, перенесення чи включення/виключення) певної інформації, а лише підставою для реагування у вигляді окремої ухвали суду.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суди не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень. Тобто, адміністративний суд не вправі замість відповідних суб'єктів - адміністративних органів (у даному випадку структурних підрозділів територіальних органів ДФС), приймати рішення щодо внесення будь-якої інформації в оперативний облік відповідача.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що факт надходження грошових коштів на відповідний рахунок Держказначейства згідно платіжних доручень №№ 213057844, 213057841, 213057840, 213057839, 213057838, 213057845 від 04.09.2015 року на загальну суму 2642900,00 грн. не встановлений ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду в суді апеляційної інстанції та належними доказами не підтверджений, як це передбачено нормами адміністративного судочинства.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016, по справі № 810/5687/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги та зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено частково, зокрема, скасовано податкову вимогу від 01.10.2015 року №2834-23. В іншій частині позову відмовлено.

Отже, предметом розгляду в зазначеній справі було: визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 01.10.2015 року №2834-23, зобов'язання відповідача внести в інтегровану картку товариства відомості про сплату з податку на додану вартість та спонукання його до вжиття заходів припинення податкової застави майна ТОВ «Автобансервіс», внесення про це інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна; зобов'язання відповідача утриматись від вчинення дій по нарахуванню штрафів та пені у зв'язку з ненаходженням до бюджету сплачених сум податку на додану вартість та вчинення дій з прийняття рішень про опис майна у податкову заставу та стягнення податкового боргу.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що податковим органом не доведена правомірність та обґрунтованість оскаржуваної податкової вимоги № 127-17 від 04.05.2017 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23, з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова