Справа № 643/4051/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р.Справа № 643/4051/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017р. по справі № 643/4051/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 р. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 14.02.2017 р. про відмову в перерахунку призначеної пенсії за віком, як державному службовцю у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати державних службовців категорії позивача з 01.12.2015 р.

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести позивачу перерахунок призначеної пенсії за віком як державному службовцю, в межах строку позовної давності, за період з 14.08.2016 р. по 14.02.2017 р., в розмірі 83% заробітної плати, з урахуванням підвищення розміру заробітної плати державних службовців категорії позивача з 01.12.2015 р., згідно з довідкою про заробітну плату працюючого державного службовця, яку повинен надати до суду відповідач в якості доказу.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 р. позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 14.08.2016 р. по 26.09.2016 р. залишено без розгляду. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 27.09.2016 р. відмовлено .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. (ч.4 ст. 196 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та одержує пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 83% заробітної плати.

28.03.2017 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про перерахунок пенсії на підставі заробітної плати працюючого державного службовця (а.с. 5).

Управління пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова по розгляду спірних питань, які виникають під час призначення ( перерахунку) та виплати пенсії рішенням від 30.03.2017 р. відмовила позивачу в перерахунку пенсії посилаючись на те, що відповідно до пункту 5 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 р. закону щодо всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу".

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за період з 14.08.2016 р. по 26.09.2016 р. підлягають залишенню без розгляду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів зауважує на таке.

Частиною 1 статті 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

За змістом ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи убачається, що позивач звернулась до суду з позовом 27.03.2017 р. із вимогами щодо захисту її порушених прав, що мали місце в період з 14.08.2016 р.

Отже, з огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, описані вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач звернулась до адміністративного суду з пропуском установленого законом строку, а названі причини пропуску цього строку не містять підстав для визнання їх поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період з 14.08.2016 р. по 26.09.2016 р.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 за період з 27.09.2017 р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) (в редакції, яка діяла до 1 січня 2015 року) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до статті 37-1 Закону № 3723-ХІ (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 р. № 76-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 р.) умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати при проведенні перерахунку пенсій державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (далі - Постанова № 865).

Зокрема, пунктами 4 та 5 Постанови № 865 (в редакції, яка була чинна до 15 грудня 2015 р.) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується управлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

З аналізу викладених вище норм вбачається, що законодавством, чинним станом на час призначення пенсії позивачу, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" пункт 4 Постанови № 865 було виключено, а з 23 вересня 2016 року втратила чинність Постанова № 865 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 (якою також не передбачено механізм для перерахунку раніше призначених пенсій державних службовців).

У зв'язку з набранням з 1 травня 2015 року чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" Закон № 3723-ХІІ втратив чинність (за винятком окремих статей цього Закону). Зокрема, втратила чинність згадана вище стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ, яка передбачала підстави для перерахунку пенсії державних службовців. Чинним Законом України "Про державну службу" таких підстав не передбачено. За статтею 90 названого Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, частиною п'ятою Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 р. № 213-VІІІ "Про внесення змін до де яких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення" (який набрав чинності 1 квітня 2015 р.) встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з тим, що до 1 червня 2015 р. не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 р. органи Пенсійного фонду України не призначають пенсій відповідно до Закону України "Про державну службу", а призначені до вказаної вище дати пенсії - не перераховуються.

У справі, що розглядається, встановлено, що станом на дату звернення позивача із заявою щодо перерахунку її пенсії у сфері правового регулювання пенсійного забезпечення державних службовців відбулися законодавчі зміни, у результаті яких обсяг суб'єктивного права на перерахунок пенсії, як і підстави і порядок його реалізації, зокрема, повноваження органів ПФУ щодо такого перерахунку, залишилися не визначеними (не врегульованими).

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку не призвела до зменшення розміру пенсії ОСОБА_1, яку вона отримувала до цього, а тому не може вважатися звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати) державних службовців підстав для такого перерахунку немає.

Судовою колегією також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Великода проти України".

Так, у пункті 25 рішення від 03.06.2014 р. у справі "Великода проти України" (заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини зауважив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

У пункті 26 цього рішення Суд зазначив, що вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У пункті 28 цього Рішення Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу, діяв відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних відносин законодавства.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 р. № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що, згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, є найважливішою функцією держави.

Доводи апелянта про те, що відповідач неправомірно відмовив у видачі довідки про встановлену з 01.12.2015 р. заробітну плату для працюючих державних службовців колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки предметом позову не були вимоги про оскарження дій відповідача щодо ненадання вказаної довідки. Між тим, в позовній заяві ОСОБА_1 заявляла клопотання про витребування у відповідача в якості доказу по справі.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу, діяв відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017р. по справі № 643/4051/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 18.12.2017 р.