Справа № 826/13610/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

11 грудня 2017 року м. Київ№ 826/13610/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

та представників сторін:

від позивача - Лосіхіна О.О., Ямчук І.Р.,

від відповідача - Долгова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомГромадської організації «Жити чесно»
доГолови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація «Жити чесно» звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича з вимогами:

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України Парубія А.В. щодо розгляду та прийняття в другому читанні та в цілому Проекту Закону про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №6232 від 23.03.2017;

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України Парубія А.В. щодо голосування про пропозиції Комітету до Проекту Закону про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №6232 від 23.03.2017;

- зобов'язати Голову Верховної Ради України Парубія А.В. оголосити та провести повторне голосування про прийняття в другому читанні та в цілому Проекту Закону про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №6232 від 23.03.2017 із суворим дотриманням вимог законодавства України щодо особистого голосування;

- стягнути із Державного бюджету України на користь позивача понесені судові витрати.

Даний позов мотивований тим, що 03.10.2017 у сесійному залі Верховної Ради України на дванадцятому пленарному засіданні сьомої сесії VIII скликання розгляд та прийняття в другому читанні та в цілому Законопроекту №6232 здійснювалося з порушенням норм Конституції України (ст.ст.84, 91) та Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» (ст.ст.27, 47, 48, 107, 123).

01.12.2017 від уповноваженого представника відповідача до суду надійшли письмово викладені заперечення, в яких представник, посилаючись на процесуальні норми законодавства та сталу судову практику з вирішення даної категорії спорів, просить закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю належних підстав для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Одночасно представники наголошували на тому, що оскаржуваними діями відповідача у спірних правовідносинах порушуються права позивача - Громадської організації, метою якої, згідно із закріпленими в Статуті положеннями є, зокрема але не виключно, захист та розвиток прав і свобод людини, свободи вираження поглядів, основних принципів демократії.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив і просив закрити провадження в адміністративній справі, врахувавши письмово викладені у запереченнях мотиви.

На підставі доводів, викладених у позовній заяві, підтриманих представниками позивача під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що оскаржувані у даному провадженні дії Голови Верховної Ради України, на думку позивача, мають бути визнані судом протиправними з підстав порушення відповідачем вимог ст.ст.84, 91 Конституції України та ст.ст.27, 47, 48, 107, 123 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України». Так, за твердженням позивача, під час голосування Законопроекту №6232 відбувалися численні випадки неперсонального голосування, зокрема, під час здійснення останніх трьох голосувань. Отже, рішення щодо прийняття в другому читанні та в цілому проекту Закону про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №6232 від 23.03.2017, або ж Законопроекту №6232, є протиправним та таким, що прийнятий в порушення Конституції України та Закону України «Про Регламент Верховної Ради України». Відповідачем при цьому не була встановлена присутність на пленарному засіданні народного депутата ОСОБА_5, за якого здійснював голосування народний депутат ОСОБА_6; заява народного депутата ОСОБА_7 була фактично проігнорована відповідачем; повторного голосування на вимогу народного депутата ОСОБА_7 проведено не було, що підтверджується стенограмою пленарного засідання.

Встановлені у справі обставини, зважаючи на предмет її розгляду, дають суду підстави для наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, наведено в ч.3 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України. Це, зокрема, справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

З наведеного випливає, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

За статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» (далі - Закон №1861-VI, Регламент відповідно) саме Регламент визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України.

Відповідно до частини другої статті 1 Регламенту саме Регламент <...> визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень ВРУ, та порядок здійснення контрольних функцій ВРУ.

Норми глави 20 Регламенту «Розгляд законопроектів у другому читанні» визначають порядок і послідовність розгляду законопроектів на цій стадії законодавчої процедури. Згідно з ними ВРУ, створені нею з числа народних депутатів України комітети ВРУ, обрані нею Голова ВРУ та його заступники, народні депутати України в порядку і строки, визначені Регламентом, реалізують дії з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, цілепокладанням і юридичною природою є проявами (вираженням, властивостями) функції законотворення. Такі дії, зокрема й дії Голови ВРУ, зазначені у заяві в інтерпретації її автора, сутнісно не є (не можуть бути) управлінськими, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Отже, вимоги, зазначені у позовній заяві, стосуються виключно законотворчої діяльності, а не владно-управлінської.

Таким чином, питання відповідності законодавчого акту Конституції України, дотримання процедури розгляду, ухвалення та набрання ним чинності, встановлені Основним Законом та віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Такий висновок знайшов своє закріплення в постанові Верховного Суду України від 08.09.2015 (справа №21-2182а15).

У відповідності до ч.1 ст.2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В даному провадженні суд не вбачає підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у адміністративній справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на заявлені позивачем вимоги та наведені на їх обґрунтування доводи, а також беручи до уваги положення законодавства, чинного на момент спірних правовідносин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у адміністративній справі за позовом Громадської організації «Жити чесно».

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.158-160, 165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі №826/13610/17 за позовом Громадської організації «Жити чесно» до Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Попередити позивача, що повторне звернення з тими самими вимогами до адміністративного суду не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська