Справа № 820/2400/17
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 р.Справа № 820/2400/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. по справі № 820/2400/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» (надалі - ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА», позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № НОМЕР_1 від 23.05.2017р. щодо донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі 520756,25 грн. (416605,00 грн. - основний платіж, 104151,25 грн. - штрафні санкції).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.05.2017р. № НОМЕР_1.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне дослідження судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Позивач в своїх запереченнях на апеляційну скаргу просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлень від 30.03.2017р. № 1828, № 1829, № 1830, від 31.03.2017р. 1892, №1893, виданих ГУ ДФС у Харківській області, ОСОБА_1 головним державним ревізором-інспєктором відділу перевірок у сфері матеріального виробництва правління аудиту ГУ ДФС у Харківській області, ОСОБА_2 - головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок у сфері матеріального виробництва правління аудиту ГУ ДФС у Харківській області, ОСОБА_3, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 головним державним ревізором- нспектором відділу перевірок у сфері послуг управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області па підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст. 75, ст.77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно плану - графіка проведення планових виїзних документальних перевірок суб'єктів господарювання, наказу ГУ ДФС у Харківській області від 17.03.2017р. № 1093, проведена планова виїзна документальна перевірка позивача (податковий помер 35434748) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 3402/20-40-14-02-08/335434748 від 11.05.2017р., висновками якого, зокрема, встановлено порушення: п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 198.1., п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України .

На підставі вказаних висновків акта перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 23.05.2017р. щодо донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі 520756,25 грн. (416605,00 грн. - основний платіж, 104151,25 грн. - штрафні санкції).

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення послугував висновок відповідача про нереальність угод, укладених позивачем з контрагентами: ТОВ «ТД «ДОНСНАБ» та ТОВ «КЕНМОР».

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не наведено жодних належних обґрунтувань, які б підтверджували неможливість здійснення позивачем з вищевказаними контрагентами господарських операцій, позиція податкового органу не підкріплена доказами та суперечить фактичним обставинам.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, 10.01.2014р. між ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» (Покупець) та ТОВ «ТД «ДОНСНАБ» Продавець) укладено Договір купівлі-продажу № 10/01-14 (надалі - Договір), згідно з умовами якого Продавець зобов'язувався продати, а Покупець оплатити й прийняти протягом строку дії цього договору, сільськогосподарську техніку, запасні частини, комплектуючі до неї (надалі - Товар) на умовах, обумовлених цим договором. Відповідно до п. 1.2. Договору найменування Товару, його асортимент, вартість і кількість Сторони узгоджують у видаткових накладних, які являються невід'ємною частиною цього Договору (т. 1, а.с. 66).

З метою підтвердження виконання умов договору купівлі-продажу № 10/01-14 від 10.01.2014р. позивачем долучено до матеріалів справи копії: видаткової накладної № 9 від 29.01.2016 р., підписаної на товар «сівалка зернова LANDOLL 5531-40x7,5, 2013 р.в., зав. № 55м1300689» на суму 1 552 491,00 грн., в т.ч. ПДВ 258 748,50 грн., податкової накладної № НОМЕР_2, зареєстрованої в ЄРПН 03.02.2016, а також видаткової накладної № 28 від 31.05.2016 р., підписаної на товар «навісне обладнання до комбайну та запасні частини, а саме: платформа «Асrоs» 7 шт., подрібнювач-розкидач-3 шт., вал торсіону-50 шт., л: молачуючий пристрій-30 шт. на суму 453 808,55 грн., в т.ч. ПДВ 75634,76 грн., податкової накладної № НОМЕР_3, зареєстрованої в ЄРПН 08.06.2016 р.

Крім того, виконання умов договору № 10/01-14 від 10.01.2014р. також підтверджується: подальшою реалізацією сівалки зернової LANDOLL 5531-40x7,5, 2013 р.в., зав. № 55м1300689 ФГ «Труд 2012» згідно договору купівлі-продажу № 2907/15 ХИмпСхт від 29.07.2015, видаткової накладної № 30 від 29.01.2016, акту прийому-передачі №30 від 29.01.2016 за ціною, вищою за ціну придбання у ТОВ «ТД «Донснаб», тобто з метою отримання прибутку; подальшою реалізацією 36 шт. валів торсіону, 18 шт. домолачуючих пристроїв, платформи «Асrоs» ТОВ «Будівельник» згідно договору №31/01-К від 31.01.2017, видаткової накладної №90 від 31.01.2017 за ціною, вищою за ціну придбання у ТОВ «ТД «Донснаб», тобто з метою отримання прибутку; подальшою реалізацією платформи «Асrоs» СВК «Росія» згідно договору №02/02-2017-Х- БУ від 02.02.2017, видаткової накладної №77 від 03.02.2017 за ціною, вищою за ціну придбання у ТОВ «ТД «Донснаб», тобто з метою отримання прибутку; використанням запасних частин при здійсненні ремонту, доукомплектування сільськогосподарської техніки згідно з одним із основних видів діяльності ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.

Також, згідно з п. 2.2. Договору від 10.01.2014р. № 10/01-14 Покупець проводить оплату за Товар шляхом перерахунку платіжними дорученнями грошових коштів, в розмірі, вказаному у видаткових накладних, на поточний рахунок Продавця.

На виконання вказаних умов договору Покупець здійснив оплату товару відповідно до платіжних доручень: №12 від 13.01.2016 на суму 5000,00 грн., №42 від 9.01.2016 на суму 6000,00 грн., №94 від 27.01.2016 на суму 40000,00 грн., №127 від 28.01.2016 на суму 110000,00 грн., №255 від 11.02.2016 на суму 90000,00 грн., №282 від 15.02.2016 на суму 95000,00 грн., №359 від 19.02.2016 на суму 15000,00 грн., №422 від 25.02.2016 на суму 140000,00 грн., №446 від 26.02.2016 на суму 90000,00 грн., №481 від 01.03.2016 на суму 940000,00 грн., №674 від 18.03.2016 на суму 25000,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 30.04.2015р. між ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» (Покупець) та ТОВ «ТД ДОНСНАБ» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу № 30/04-15-сг (надалі - Договір), згідно з умовами якого Продавець зобов'язувався продати, а Покупець оплатити й прийняти протягом строку дії цього договору, сільськогосподарську, транспортну техніку, запасні частини, комплектуючі до них надалі - Товар) на умовах, обумовлених цим договором.

На підтвердження виконання умов договору № 30/04-15-сг позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткової накладної № 24 від 04.05.2016 р. підписаної на товар «кільце ущільнювальне (алюм)» на суму 27,60 грн., в т.ч. ПДВ 4,60 грн., податкової накладної № 907815454, зареєстрованої в ЄРПН 16.05.2016р.

Згідно з п. 2.2. Договору № 30/04-15-сг Покупець проводить оплату за Товар шляхом перерахунку платіжними дорученнями грошових коштів, в розмірі, вказаному у видаткових накладних, на поточний рахунок Продавця. Зобов'язання Покупця з оплати товару підтверджується платіжним дорученням №1706 від 13.06.2016 на суму 679,20 грн.

З матеріалів справи також встановлено, що 15.05.2015 р. між ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» (Орендар) та ТОВ «ТД «ДОНСНАБ» (Орендодавець) укладено Договір оренди (надалі - Договір), згідно з умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а орендар зобов'язується прийняти у строкове користування автомобілі, що визначені в п.1.2. цього Договору (11 автомобілів), та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.5.1. Договору орендна плата встановлюється в розмірі 3900,00 грн. за кожен окремий автомобіль, за кожен місяць користування окремим автомобілем.

Вказані 11 автомобілів були передані Орендарю згідно актів прийому-передачі від 15.05.2015 та 17.06.2015 разом зі свідоцтвами про державну реєстрацію САТ209025, САТ136978, САТ136977, САТ136980, САТ136981, САТ136977, СА0792733, СА0793230, СА0792732, СА0876181, СА0853555, які підтверджували факт державної реєстрації цих транспортних засобів за ТОВ «ТД «Донснаб».

З метою підтвердження виконання умов договору позивачем долучено до матеріалів справи копії актів здачі-прийнятгя робіт (надання послуг) №8 від 31.01.2016, №27 від 31.05.2016р.

На підтвердження використання орендованих автомобілів у своїй господарській діяльності в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що дані легкові автомобілі використовувались для виїзду до сільськогосподарських підприємств, техніка яких знаходилась у позивача на обслуговування та долучив до матеріалів справи копії подорожніх листів та реєстри обліку витрат на пальне.

Колегія суддів, звертає увагу, що вищевказані первинні документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З матеріалів справи встановлено, що 25.07.2016р. між ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» та ТОВ «КЕНМОР» укладено Договір №25/07/16-1 поставки сільськогосподарської техніки.

ТОВ ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» зі свого боку виконала належним чином умови даного Договору, сплативши на рахунок ТОВ «КЕНМОР» грошові кошти в загальному розмірі 417000,00грн., що підтверджується Платіжними дорученнями №2502 від 05.08.2016р. та №2748 від 23.08.2016р..

Стосовно доводів відповідача на той факт, що первинні документи, складені ТОВ «КЕНМОР», які фіксують факти здійснення господарських операцій з ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» не містять легітимний підпис осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, вказані документи мають дефектність походження, колегія суддів зазначає наступне.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «дефектність походження» щодо первинних документів. Відповідно до чого-неможливо визначити виходячи з яких критеріїв відповідач зробив такий висновок, який став підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення- рішення.

Стосовно доводів відповідача на матеріали кримінального провадження №0000009, відкритого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України, колегія суддів зазначає, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи не є доказами, а лише відомостями про джерело фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. А відтак, отримана у ході досудового слідства по кримінальній справі інформація, на яку посилається відповідач як на обґрунтування своїх доводів про недобросовісність учасників господарсько-правових правочинів, не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки.

Крім того, відповідно о висновків викладених в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015р. №21-277а15, первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Однак, на момент розгляду справи судом першої інстанції та перегляду судом апеляційної інстанції, відповідач не надав суду вироку по кримінальній справі, який набрав законної сили і яким встановлено факт фіктивності господарської діяльності підприємств з якими ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА» мало господарські відносини.

Таким чином, твердження Відповідача викладені в ОСОБА_6 перевірки щодо матеріалів кримінального провадження №0000009 не стосується обставин господарських операцій ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКА», а надані первинні документи в сукупності із іншими доказами є достатніми доказами реального виконання контрагентами господарських операцій.

З матеріалів справи встановлено, що в подальшому, придбана в контрагента сільськогосподарська техніка: Агрегат дисковий модернізований АДМ 4x4 з котком і ЗІП, а також Жниварка кукурудзяна 8-ми рядна 8978В б/в 2014р.в. були використані в господарській діяльності позивача.

Агрегат дисковий модернізований АДМ 4x4 з котком і ЗІП в подальшому було продано ТОВ «Лиманське» (що підтверджується наданими до суду документами: договір купівлі-продажі №18/04/2016-Х-СХТ від 18.04.2016р., видаткова накладна №1240 від 19.09.2016р., довіреність від 16.09.2016р. на отримання матеріальних цінностей), а Жниварку кукурудзяну 8-ми рядну 8978В, б/в 2014р.в. - СФГ «Вікторія-К» (що підтверджується наданими до суду документами: договір купівлї-продажу №05/08/16 Л-Имп-БУ від 05.08.2016р., видаткова накладна №1510 від 27.10.2016р., довіреність від 26.10.2016р. №144/16 на отримання матеріальних цінностей).

Стосовно використання придбаних запасних частин для ремонту комбайнів, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що одним з видів діяльності позивача є торгівля сільськогосподарською технікою - як новою так і такою, що була у використанні.

Одним з продуктів Товариства є програма Тгаdе іn. Зазначена програма забезпечує викуп позивачем в господарств старих комбайнів. Так, технічні фахівці ТОВ «АГРОТЕХНІКА» оцінюють стан машини і пропонують за неї ринкову ціну. Після проведення діагностики та узгодження ціни власник старої машини отримує нову техніку, не чекаючи, поки буде продана стара. Кошти від продажу старого комбайна зараховуються господарству в рахунок оплати господарством нової сільськогосподарської техніки.

Нову техніку можна придбати навіть не маючи повної суми для оплати різниці між вартістю старої і нової техніки. Якщо грошей не вистачає, ТОВ «АГРОТЕХНІКА» надає можливість оформити кредит або лізинг терміном до 5 років.

Стара техніка, викуплена у клієнтів за схемою Тгаdе іn, проходить передпродажну підготовку із заміною всіх дефектних вузлів і агрегатів, а потім виставляється на продаж.

Таким чином у позивача постійно виникає потреба в закупівлі запасних частин для ремонту сільськогосподарської техніки.

Стосовно інших комбайнів по яким здійснювались ремонтні роботи, а саме: два комбайни «ДОН-1 ЗОБ», (заводський номер-084677 - балансовою вартістю 455 365,42грн., та заводський номер 81885 - балансовою вартістю 236 592,43грн.), встановлено, що 01.07.2017р., наведені комбайни з метою отримання прибутку передані за Договором оренди транспортних засобів ТОВ «ДІВА-АГРОЛАН».

Відповідно до Договору оренди транспортних засобів, орендна плата за користування транспортними засобами визначається виходячи з наступних показників: збирання зерна пшениці - 900грн./га.; збирання зерна жита - 900грн./га.; збирання зерна сої - 850грн./га.; збирання зерна кукурудзи - 1345грн./га.

Загальний розмір орендної плати визначається в підсумковому ОСОБА_6 визначення площ зібраних сільськогосподарських культур та їх видів, виходячи з загальної площі зібраного зерна відповідної культури.

З метою підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем надано до суду апеляційної інстанції підтвердження належності на праві власності орендодавцю ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «ДОНСНАБ» автомобілів, які ТОВ «ДОНСНАБ-АГРОТЕХНІКАКА» використовувало на праві оренди.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії Свідоцтв про державну реєстрацію, а саме - CAT 209025, CAT 136978, CAT 136981, CAT 136979, a також Інструкції з користування сільськогосподарською технікою, яка була придбана у ТОВ «КЕНМОР», а саме Дискова борона АДМ - 4x4, а також Жатка для прибирання кукурудзи «DOMINONI».

Так, згідно ч. 1, 5 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ч. 1 ст. 19 Господарського кодекс України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Згідно п. 134.1.1 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з п. 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані вище положення чинного законодавства дотримані позивачем.

Крім того, податкове законодавство містить єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника ПДВ належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації. Таким чином, віднесення обчислених підприємством сум ПДВ до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, зареєстрованих його контрагентами у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201 ПК України, є правомірним.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя. Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобовязаний застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом не наведено жодних належних обґрунтувань, які б підтверджували неможливість здійснення позивачем з вищевказаними контрагентами господарських операцій, позиція податкового органу не підкріплена доказами та суперечить фактичним обставинам. В акті перевірки не міститься висновків стосовно невідповідності наданих для перевірки бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є безпідставним .

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не виконав обовязок покладений на нього відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України та не довів правомірність прийнятого оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 21.09.2017р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. по справі № 820/2400/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 14.12.2017 р.