Справа № 127/18444/16-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
Судді Вищого адміністративного суду України Штульман І.В.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року, яку залишено в силі судом касаційної інстанції, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 1 січня 2016 року із розрахунку 80 відсотків від середньомісячного заробітку, згідно довідки прокуратури Вінницької області від 6 червня 2016 року № 18/190, відповідно до поданої 26 липня 2016 року позивачем заяви до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці та статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), з урахуванням виплачених сум, виплатити недоплачену суму.
Приймаючи таке рішення касаційний суд погодився із висновком суду першої інстанції, який виходив з протиправності відмови Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки, виданої прокуратурою Вінницької області.
З таким висновком погодитися не можу та з огляду на положення статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне висловити окрему думку з цього приводу.
Під час розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена на підставі статті 501 Закону № 1789-XII в розмірі
80 відсотків від суми заробітної плати.
26 липня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів працівникам органів прокуратури.
16 серпня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю законних підстав, з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII).
Так, на час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 501 Закону № 1789-XII, до якої неодноразово вносились зміни.
Частиною 18 статті 501 Закону № 1789-XII було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII), яким внесено зміни до статті 501 Закону № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.
Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року делегував Уряду.
Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема Закону № 1789-ХІІ.
З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 462, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 501, частини 3 статті 512, статті 53 щодо класних чинів.
Таким чином, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (26 липня 2016 року) положення статті 501 Закону № 1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.
Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону № 1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
При цьому, вищевказані зміни у законодавстві не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 501 Закону № 1789-ХІІ при призначенні пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.
На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.
За відсутності урядової постанови щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено частиною 18 (21) статті 501 Закону № 1789-ХІІ, а потім - частиною 20 статті 86 Закону № 1697-VII), в пенсійного органу немає правового механізму для їх перерахунку.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.
Отже, на мою думку, відсутність на час звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача.
Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв'язку зі зміною правового регулювання спірних правовідносин вважаю безпідставними, адже положення Закону № 76-VIII, якими частину 18 статті 501 Закону № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 3 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи й наявними у ній доказами, вважаю, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення ОСОБА_1 за перерахунком розміру пенсії питання перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати на законодавчому рівні не врегульовано, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На мою думку, постанова апеляційного суду у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та підлягала залишенню без змін.
Суддя Вищого адміністративного
суду України І.В. Штульман