Справа № 635/6414/17
Суддя: Токарєва Н. М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/6414/17
Провадження № 2-а/635/168/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючої судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Антонян М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати дії відповідача незаконними в частині недорахування та недоплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 3-ї групи;

- зобовязати відповідача здійснити доплату на користь ОСОБА_1 частину недорахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 3-ї групи за 2017 рік у сумі 6029,00 грн. протягом місяця з дня ухвалення рішення по справі;

- допустити негайне виконання рішення та зобовязати відповідача надати суду звіт про виконання рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту йому, як інваліду війни 3-ї групи, щорічно до 5 травня повинна виплачуватись разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Позивач вказує, що звертається він до суду за захистом своїх прав, свобод і інтересів на використання права, гарантованого ст.ст.3, 8, 9, 22, 24, 55, 56, 124, 129, 152 Конституції України.

Позивач у своєму позові зазначає, що з 01.01.2017р. по 01.05.2017р. мінімальна пенсія в Україні встановлена у розмірі 1247,00 грн., це визначено в ст.ст. 27, 28 Закону України № 1058 від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Отже до 1-го травня 2017 року грошова допомога інвалідам війни 3-ї групи складала 8729,00грн. Відповідач перерахував позивачу тільки 2700,00 грн. Недоплата разової грошової допомоги до 05 травня 2017 року складає 6029,00 грн.

Відповідач - орган владних повноважень, порушив вимоги Закону України про виплату встановленого розміру разової соціальної грошової допомоги, чим наніс позивачу матеріальну шкоду, яку відповідач повинен відшкодувати інваліду війни 3-ї групи в сумі 6029,00грн. відповідно до встановленого законодавством порядку та ст. 56 Конституції України.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заперечення, згідно яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 27 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для інвалідів війни передбачається виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень і встановлених Законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», визначені розміри такої допомоги:

інвалідам війни 1 групи - 3500 гривень;

інвалідам війни 2 групи - 3100 гривень;

інвалідам війни 3 групи - 2700 гривень;

Дії управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації не можуть бути визнаними неправомірними, оскільки зазначену виплату здійснено на підставі діючого законодавства. ОСОБА_2, як одержувач коштів державного бюджету нижчого рівня, здійснює виплату цих коштів по району в межах фінансових надходжень по кожному коду бюджетної класифікації.

Також, відповідач повідомляє, що відповідно до Бюджетного Кодексу, використання коштів одного коду бюджетної класифікації в залік іншого коду бюджетної класифікації являється не цільовим використанням коштів державного бюджету України.

На думку відповідача, ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації діяло в межах своїх повноважень, визначених законами України та іншими нормативними актами, тому в задоволенні позивних вимог позивача заперечує. Належними відповідачем по даній справі повинен бути Уряд України в особі Кабінету Міністрів України, Міністерство фінансів України і Верховна Рада України, так як планування видатків Державного бюджету України здійснюється Міністерством фінансів України і в подальшому приймається Верховною Радою України як Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

На підставі вищевикладеного відповідач просить в задоволенні позивних вимог у справі про стягнення недоплаченої грошової допомоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації відмовити.

Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІI групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Є №080299, виданим 22.11.2016 року .

Відповідно до п. 27 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в чинній редакції, для інвалідів війни передбачається виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го Травня у розмірі, який визначений Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2016 року № 223 «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», визначений розмір такої допомоги для інвалідів війни 3 групи становить - 2700 гривень.

Як встановлено з позовної заяви та письмових заперечень представника відповідача, до 5 травня за 2017 рік позивачу було виплачено разову грошову допомогу у розмірі 2700 грн.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення «… статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»… застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», із подальшими змінами внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 320 «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян», - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам війни: Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Однак, згідно положень ст. 13, яку Законом України N 367-XIV від 25 грудня 1998 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено частиною четвертою такого змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком», встановлено розмір одноразової грошової допомоги інвалідам війни.

Також, в своїх рішеннях № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. та № N 10-рп/2008 від 22.05.2008р. Конституційний Суд України визначав, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненнями суб'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення, у яких визнавав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не відповідають Конституції України. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

До повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні належить прийняття законів (пункт 3 частини першої статті 85, стаття 91 Конституції України). Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України). Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (частина перша статті 96 Конституції України), шляхом прийняття відповідного закону.

Зі змісту положень Конституції України та Бюджетного Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України).

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України: «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі», а відповідно ч. 1 ст. 64 Конституції України: «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені».

Разом з цим згідно з положеннями ч. 3 ст. 22 Конституції України: «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод», тобто призначаючи та виплачуючи позивачеві грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223, було звужено зміст та обсяг вже існуючого у позивача права на одноразову грошову допомогу до 05.05.2017р., які встановлені ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтями 1, 13, 14, 15, 17 Європейської Конвекції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та ст.ст. 4, 5 Конвенції «Про права інвалідів» закріплені права інвалідів.

Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод». Нормою статті 6 Конвенції йому гарантується право на звернення до суду. Стаття 13 цієї Конвенції гарантує використання в Україні ефективного, правового захисту, під яким розуміється в загальновизнаних нормах міжнародного права звернення до суду. Статтею 9 Конституції України гарантується дія Конвенції.

Таким чином суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 87, 94 КАС України в звязку з чим вважає за необхідне віднести судові витрати у справі за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача в частині недорахування та недоплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 3-ї групи.

Зобовязати відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації здійснити доплату на користь ОСОБА_1 частину недорахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 3-ї групи за 2017 рік у сумі 6029,00 грн. (шість тисяч двадцять девять гривень нуль копійок).

Зобовязати відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації надати суду звіт про виконання рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва