Справа № 819/650/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/8679/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

представника третьої особи - Помазанської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Теребовлянської міської ради Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Теребовлянської міської ради Тернопільської області до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Славської Оксани Любомирівни, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Теребовлянське районне споживче товариство про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

позивач Теребовлянська міська рада Тернопільської області звернулася до суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Славської О.Л. (відповідач-1), Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (відповідач -2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Теребовлянське районне споживче товариство у якому просить визнати протиправними дії відповідача-1 щодо проведення 07 березня 2017 року державної реєстрації земельної ділянки площею 0,6956 га за кадастровим номером :03:003:1063, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та знаходиться за адресою вул. Паращука, 7, м. Теребовля Тернопільської області та скасувати проведену державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем грубо порушено вимоги законодавства у сфері землеустрою та процедуру реєстрації земельної ділянки, передбаченої Законом України «Про Державний земельний кадастр», оскільки Теребовлянська міська рада Тернопільської області, як власник земельної ділянки не зверталась до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Славської О.Л. з заявою про реєстрацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою вул. Паращука, 7, м. Теребовля Тернопільської області та надана в постійне користування Теребовлянському районному споживчому товариству для будівництва та обслуговування будівель торгівлі згідно рішення 08.12.2000 № 224. Крім того, позивач не замовляв виготовлення технічної документації і не давав дозвіл Теребовлянському районному споживчому товариству та іншим особам на виготовлення такої документації. Отже, державний реєстратор протиправно провів державну реєстрацію земельної ділянки всупереч вимогам ч. 5 ст. 24 закону України «Про Державний земельний кадастр».

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 в задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що проведення державним реєстратором Славською О.Л. державної реєстрації земельної ділянки площею 0,6956 га за кадастровим номером :03:003:1063, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та знаходиться за адресою вул. Паращука, 7 в м. Теребовлі Тернопільської області є незаконним, оскільки вчинена з порушенням порядку її проведення, зокрема не надано дозвіл Теребовлянському районному споживчому товариству на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення 9відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на цю земельну ділянку, позивач не звертався до відповідача з заявою про її реєстрацію та на виготовлення технічної документації на земельну ділянку. За цих підстав, державним реєстратором Славською О.Л. протиправно проведено реєстрацію земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності Теребовлянської міської ради.

Представник третьої особи у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила та просила залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття інших осіб, які беруть участь у справі не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки за результатами розгляду заяви про проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,6956 га за адресою вул. Паращука, 7, м. Теребовля, Тернопільської області державним кадастровим реєстратором правомірно вчинено дії, щодо прийняття рішення про реєстрацію земельної ділянки, яке відповідає вимогам закону. При цьому, рішення про проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, з присвоєнням кадастрового номера :03:003:1063 не порушило будь-яких прав позивача, оскільки спірна земельна ділянка надалі перебуває у комунальній власності Теребовлянської міської ради, яка своїм рішенням від 08.12.2000 № 224 надала в постійне користування Теребовлянському РайСТ для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки такі зроблені без належного з'ясування того, чи належить цей спір розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Згідно із ч. 4 ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору, є рішення щодо проведення державним реєстратором Славською О.Л. державної реєстрації земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою м. Теребовля, вул. Паращука,7 площею 0,6956 га у Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер :03:003:1063, на підставі чого видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 07.03.2017.

На підставі рішення Теребовлянської міської ради від 08.12.2000 № 224 земельна ділянка за адресою вул. Паращука, 7, м. Теребовля, Тернопільської області передана в постійне користування Теребовлянського районного споживчого товариства для обслуговування приміщень ринку та його функціонування площею 0,6956 га та на яку видано Державний актом на право постійного користування землею серії І-ТР № 001696, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 65 від 12.02.2001.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд апеляційної інстанції вважає, що такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Зміст та спрямованість правосуддя випливає із обов'язку держави по забезпеченню прав і свобод людини. Завдання будь - якого судочинства відображає його спрямованість, тобто кінцеву мету.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у справі, що розглядається, стосується скасування рішення щодо проведення державним реєстратором Славською О.Л. державної реєстрації земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою м. Теребовля, вул. Паращука, 7 площею 0,6956 га у Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер :03:003:1063, на підставі чого видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 07.03.2017.

Проте, ця земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Теребовлянського районного споживчого товариства на підставі рішення Теребовлянської міської ради від 08.12.2000 № 224 та державного акта на право постійного користування земельної ділянки серії І-ТР № 001696 від 12.02.2001.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення цього спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір, що розглядається, за позовними вимогами Теребовлянської міської ради, стосується скасування рішення, згідно якого за Теребовлянським районним споживчим товариством закріплено право постійного користування земельною ділянкою, яке підтверджується державним актом.

Відповідно до ст.1 ГПК підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як встановлено ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір про визнання протиправними дій відповідача-1 щодо проведення 07 березня 2017 року державної реєстрації земельної ділянки площею 0,6956 га за кадастровим номером :03:003:1063, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та знаходиться за адресою вул. Паращука, 7 в м. Теребовлі Тернопільської області та скасування проведеної державної реєстрації вказаної земельної ділянки, має розглядатися у порядку господарського судочинства, оскільки вимоги спрямовані на захист порушеного права у сфері земельних правовідносин та стосуються оскарження правомірності набуття юридичною особою іншого речового права на земельну ділянку, відтак, породжують спір про право, тому такий спір не є публічно-правовим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування і закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Теребовлянської міської ради Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі № 819/650/17 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін

Ухвала в повному обсязі складена 18.12.2017.