Справа № 242/3732/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Капітонов В.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року справа №242/3732/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 р. у справі № 242/3732/17 за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 05.09.2017 року звернувся до суду з позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо винесення рішення від 15.05.2017 року № 1140 про відмову в призначенні йому пенсії на пільгових умовах у відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 р. XV Закон України «Про загальноообовязкове державне пенсійне страхування» та неврахуванні до пільгового страхового стажу періодів роботи з 25.03.1983 року по 31.01.1984 року в якості помічника машиніста тепловоза, з 13.09.1984 року по 02.12.1997 року в якості машиніста тепловоза, з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року в якості машиніста тепловоза на підприємстві локомотивне депо Дебальцеве пасажирське ДП «Донецька залізниця»; скасувати рішення відповідача від 15.05.2017 року № 1440 та зобовязати останнього призначити йому пенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 2-5).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 р. у справі № 242/3732/17 позовні вимоги задоволені частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення відповідача № 1440 від 15.05.2017 року.

Зобовязано відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу періодів роботи позивача з 25.03.1983 року по 31.01.1983 року в якості помічника машиніста тепловоза, з 24.12.1997 року по 01.08.2016 року в якості машиніста тепловоза, з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року в якості машиніста тепловоза на підприємстві локомотивне депо Дебальцеве пасажирське ДП «Донецька залізниця».

Зобовязано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2017 року № 379 про призначення у відповідності до ст. 55 Закону України № 1788 та п. 2 розділу XV Закону України № 1058 з урахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи з 25.03.1983 року по 31.01.1984 року в якості помічника машиніста, машиніста тепловоза, з 13.09.1984 року по 02.12.1997 року в якості помічника машиніста, машиніста тепловоза, з 24.12.1997 року по 01.08.2016 року в якості машиніста тепловоза, з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року в якості машиніста тепловоза на підприємстві локомотивне депо Дебальцеве пасажирське ДП «Донецька залізниця».

В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 87-89).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що законом не передбачено зарахування періодів стажу, за які не сплачено страхові внески; трудова книжка підтверджує наявність трудового стажу роботи, а не пільгового.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

Згідно ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії у відповідності до ст. 55 Закону України № 1788 та п. 2 р. XV Закону України № 1058.

Рішенням відповідача № 1440 від 15.05.2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у звязку з відсутністю пільгового страхового стажу. Відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача період роботи з 25.03.1983 року по 31.01.1984 року, з 13.09.1984 року по 02.12.1997 року, з 24.12.1997 року по 01.08.2016 року на підприємстві локомотивне депо Дебальцеве пасажирське ДП «Донецька залізниця», оскільки дані підлягають перевірці на підставі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 42 р. IV «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій».

Також, до страхового стажу не зарахований період з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року на підприємстві локомотивне депо Дебальцеве пасажирське ДП «Донецька залізниця», оскільки відсутня сплата страхових внесків (а.с. 10).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року передбачений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону. Так, згідно вказаної норми особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних карєрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ № 583 від 12.10.1992 року, визначено право на пенсію за вислугу років машиністам та помічникам машиністів тепловозу.

Ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В трудовій книжці позивача містяться записи про роботу за спірний період часу помічником машиніста тепловоза та машиністом тепловоза з 25.03.1983 року по 31.01.1984 року; з 13.09.1984 року по 02.12.1997 року; з 24.12.1997 року по 01.08.2016 року; з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року; з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року (а.с. 6-9).

Зазначені професії передбачені Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

Записи про спірні періоди роботи у 1983-2016 роках засвідчені відповідною печаткою підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Згідно наказу начальника Донецької залізниці № 323/н від 12.06.2002 року Локомотивне депо Дроново реорганізовано шляхом приєднання до Локомотивного депо Дебальцеве сортувальне Донецької залізниці.

З 19.06.2006 року Локомотивне депо Дебальцеве сортувальне Донецької залізниці перейменовано на Локомотивне депо Дебальцеве сортувальне ДП «Донецька залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» згідно Закону України від 23.02.2012 року.

Локомотивне депо Дебальцеве пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303.

Таким чином, доводи відповідача про неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду роботи не заслуговують на увагу, оскільки пільговий характер роботи позивача на посаді, праця на якій дає право на пенсію за вислугу років, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Положенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та призначення пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини 12 статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов'язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у частині 10 статті 20 Закону № 1058-IV, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст.106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов'язку щодо належної сплати страхових внесків.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасування рішення відповідача № 1440 від 15.05.2017 року, зобовязання зарахувати до пільгового страхового стажу періодів роботи позивача з 25.03.1983 року по 31.01.1983 року в якості помічника машиніста тепловоза, з 24.12.1997 року по 01.08.2016 року в якості машиніста тепловоза, з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року в якості машиніста тепловоза на підприємстві локомотивне депо Дебальцеве пасажирське ДП «Донецька залізниця» підлягають задоволенню.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стосовно твердження апелянта, що зарахувати пільговий стаж роботи позивача немає можливості, оскільки підприємство знаходиться на території, яке не контролюється українською владою, органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень на цій території і не мають доступу до архівів установ і підприємств, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 4 Закону № 1669-VII лише передбачені особливості державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, які зареєстровані та переселилися з території проведення антитерористичної операції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, на яку також посилається апелянт як підставу для відмови врахувати довідку підтверджуючу пільговий стаж роботи позивача, визначено процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям (далі - установи), здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства.

У вказаній вище постанові не зазначено, що з 01.12.2014 року будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі, вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі Лоізіду проти Туреччини.

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 р. у справі № 242/3732/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3