Справа № 525/1076/17
Суддя: Ячало Ю. І.
Дата ухвалення: 2017-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1076/17
Номер провадження 2-а/525/33/2017
РІШЕННЯ
Іменем України
15 грудня 2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Ячала Ю.І.,

за участю секретаря Лопатки О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Таратун С.А.,

представників відповідача Гавриленко В.І., Білецької С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великобагачанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з цим позовом до Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, посилаючись на порушення відповідачем його прав на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 09 квітня 2017 року йому виповнилося 50 років і він відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 26 травня 2017 року звернувся до Великобагачанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області із письмовою заявою про призначення пенсії за віком з огляду на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону.
Рішенням колегіального органу з призначення пенсій Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29.06.2017 року №74, позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі того, що відсутні необхідні документи, що підтверджують період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в установленому законом порядку. Подальші звернення до відповідача не змінили рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому позивач вважав відмову відповідача у призначенні йому пенсії за віком неправомірною, посилаючись на положення Конституції України, ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", просив суд: 1) визнати протиправними дії та відмову Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 2) зобов`язати Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити державну пенсію за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26 травня 2017 року згідно поданої заяви від 26.05.2017 року із застосуванням статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В подальшому позивачем було уточнено позовну вимогу в частині дня нарахування пенсії з 10 квітня 2017 року, уточнення позовної вимоги було прийнято відповідно до протокольної ухвали суду від 15 грудня 2017 року.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі, на підставі обставин, викладених у позовній заяві.
Представники відповідача - Великобагачанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, зазначали що відповідач діяв в межах чинного законодавства, посилалися на обставини зазначені у письмовому запереченні, яке долучене до матеріалів справи. Крім того, представники вказували, що довідка від 23.09.1993 року підписана командиром військової частини НОМЕР_1 не є належним доказом по справі зазначених у позовній заяві обставин, з огляду на те, що відсутні відомості про те, що військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 в якій проходив службу позивач. Зазначали, що абзацом 7 підпункту 5 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, встановлено, що для призначення пенсії за віком подаються, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, між тим в довідці не зазначено населений пункт чи об`єкт, де особою виконувалися роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків зі сторони позивача, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних обґрунтувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році, серія НОМЕР_3 (а.с.6).
ОСОБА_1 перебував на строковій військовій службі в період з 18 жовтня 1985 року по 26 грудня 1987 року, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_4 , виданого 18 жовтня 1985 року Великобагачанським районним військовим комісаріатом Полтавської області (а.с. 7-9).
ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується записами у військовому квитку (а.с. 9). Був допущений до управління автомобілем Зіл-131.
ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, періоди перебування в зоні відчуження: з 02 травня 1986 року по 24 червня 1986 року, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засідання письмових доказів, а саме: 1) відповідним записом на аркуші 25 військового квитка, що оглянуто в судовому засіданні, в якому відмічено періоди участі ОСОБА_1 в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) карточкою обліку доз радіації, в якій зазначено період з 24.05.1986 року по 21.06.1986 року, що не суперечить записам у військовому квитку (а.с. 12), а також показаннями свідків зі сторони позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили в суді, що позивач по справі ОСОБА_1 перебуваючи на строкові військовій службі в період з 02 травня 1986 року по 24 червня 1986 року виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в місті Чорнобиль, при цьому зазначили, що знали позивача, проходили з ним в цей час строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , та перебували з позивачем в місті Чорнобиль виконуючи роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Суд зазначає, що факт позивача із заявою про нарахування пенсії саме 26 травня 2017 року не заперечується стороною відповідача, а тому приймається судом.
На час подачі заяви до Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 26 травня 2017 року про призначення пенсії за віком із зменшення пенсійного віку, позивачеві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося повних 50 років (а.с. 3).
Відповідно до Рішення колегіального органу з призначення пенсій Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29.06.2017 року №74, позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі того, що відсутні необхідні документи, що підтверджують період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в установленому законом порядку (а.с. 14).

Суд зазначає, що в процесі судового розгляду, до суду не надано належних доказів того, що на час судового розгляду в Україні дислокується військова частина НОМЕР_2 , з огляду на те, що після 1993 року при нумерації військових частих встановлено 4-х значний номер. Належні докази про те, хто є можливим правонаступником військової частини НОМЕР_2 до суду на надано.
Суд зазначає, що відсутність підтвердження відповідної інформації про те, що позивач брав участь в ліквідації наслідків на ЧАЕС Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, не спростовує доводів позивача (а.с. 13).
Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно - правовим актами. Відповідно до ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.
Згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія це щомісячні виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
На підставі ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно рішення Конституційного суду України від 25 жовтня 2000 року № 12-рп/2000 зоною відчуження є територія, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно-небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації.
Частиною 1 ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": зокрема учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсійний вік зменшується на 10 років.
Частиною 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
На час розгляду справи посвідчення учасника ліквідації (категорія 2), видане на ім`я ОСОБА_1 , яке відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, є дійсним, ніким не оскаржене та не скасоване, і є основним доказом участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З огляду на вище зазначене, проаналізувавши надані до суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач до 01 липня 1986 року 54 днів перебував та брав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження (місто Чорнобиль), працюючи водієм, перебуваючи на строковій військовій службі. Досліджені судом докази надані стороною позивача узгоджуються між собою та не мають суперечностей.
При цьому суд зазначає, що стороною відповідача при дослідженні письмових доказів по справі не ставилося питання про виключення поданих стороною позивача доказів у зв`язку з сумнівом у їхній достовірності чи фальсифікації.
Подана до суду довідка від 23 вересня 1993 року №218, яка видана командиром військової частини НОМЕР_1 , не розглядається судом, як доказ в даній справі, з огляду на відсутність доказів того, що дана військова частина є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , крім того, суд зазначає, що зазначені в ній відомості не спростовують висновків суду та не суперечать доказам, наданим стороною позивача.
Щодо позиції сторони відповідача стосовно того, що подані на призначення пенсії документи не відповідали (за своєю формою та змістом) вимогам, які визначені в підзаконних нормативних актах, а саме: 1) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необхідною і достатньою умовою для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 10 років є: 1) наявність статусу Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) відпрацювання у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, що і було доведено позивачем у справі в ході судового розгляду.
Конституційний Суд України неодноразово (зокрема, рішення від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005, від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, від 27.11.2008 р. № 26-рп/2008) розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституцією України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.
Сам факт того, що архівні установи не мають можливості підтвердити чи спростувати обставини, які були зазначені позивачем у позовній заяві, не ставить під сумнів поданих позивачем до суду доказів.
Інші досліджені в судовому засіданні докази не спростовують висновків суду.
Суд вважає, що представники відповідача не довели суду правомірність свого рішення, зважаючи на те, що досліджувані в судовому засіданні докази по справі надавалися позивачем до управління пенсійного фонду, а подані відповідачем по справі докази не спростовують особливий статус позивача, а саме те, що ОСОБА_1 з моменту аварії до 1 липня 1986 року 54 днів перебував у зоні відчуження (місто Чорнобиль) та брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виконував обов`язки водія, то він має законне право на призначення пенсії відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку на 10 років, а, отже, дії Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неправомірними.
Відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається після досягнення відповідного віку, а день народження позивача є 09 квітня 1967 року, то пенсію слід призначити з 10 квітня 2017 року. При цьому суд зазначає, що відповідно до статті п. 1 ч. 1 ст. 45 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а тому зважаючи, що позивач звернувся за призначенням пенсії в межах 3-ох місячного строку, то позивач не пропустив відповідний строк і є всі підстави для призначення пенсії саме з 10 квітня 2017 року.

Щодо аргументу сторони відповідача, що відповідач діяв в межах повноважень визначених відповідними підзаконними актами, а саме Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, то суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме положення ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який надає позивачеві право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.
Щодо стягнення з відповідача судового збору, суд зазначає, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях

Керуючись ст. ст. 6, 77, 78, 139, 241, 244, 246, 250, 254, 255 КАС України, суд, -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Великобагачанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Великобагачанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, ідентифікаційний код юридичної особи: 40376699, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Шевченка, 73, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: село Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 10 квітня 2017 року, дня виникнення права на призначення пенсії.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 18.12.2017 року.
Суддя Ю.І. Ячало