Справа № 820/1483/17
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 р.Справа № 820/1483/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2017р. по справі № 820/1483/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" (далі за текстом ТОВ "Електропівденатоммонтаж", позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі за текстом ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №, №, № від 04.01.2017р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2017 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №, №, № від 04.01.2017р.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що позивачем до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2015 рік у Звіті про фінансові результати зайво віднесено витрати на відрядження працівників за кордон попередніх звітних періодів (за 2014 рік) у розмірі 3784081 грн, у звязку з чим завищено суму витрат за 2015 рік у сумі 3784081 грн. Крім того позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за період квітень-листопад 2015р. на загальну суму 585026,00 грн через те, що база оподаткування, яка визначена на підставі актів виконаних робіт, є нижчою за собівартість виконаних робіт.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями контролюючого органу на підставі наказу №2998 від 02.11.2016р., направлень на проведення перевірки від 11.11.2016р. №6499, №6500, №6501, №6502, №6503, №6504, №6505, згідно із пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.14, п. 77.4. ст. 77 Податкового кодексу України, проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р.

Результати перевірки оформлені актом №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016р.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено: порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" занижено податок на прибуток всього у сумі 247944 грн; порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2016 року у сумі 2406615 грн; порушення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" завищено податок на додану вартість у сумі 585026 грн; порушення п. 2.8 глави 2, п. 3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637, в результаті чого встановлено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на кінець дня в сумі 5000,00 грн; порушення ст. 24 Закону України "Про оплату праці", в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" сплачено заробітну плату з порушенням термінів сплати заробітної плати.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, ТОВ "Електропівденатоммонтаж" надало до контролюючого органу заперечення №02/2240 від 22.12.2016р., проте листом від 29.12.2016р. за №7205/10/20-40-14-01 вказані заперечення залишені без розгляду.

На підставі висновків акту перевірки №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016р., контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017р., яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ усього 877539,00 грн (з яких - 585026,00 грн за основним платежем та 292513,00 грн - за штрафною санкцією); податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017р., яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток усього 309930,00 грн (з яких - 247944,00 грн за основним платежем та 61986,00 грн - за штрафною санкцією); податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017р., яким визначено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 1 півріччя 2016 року в сумі 2406615,00 грн.

Позивач скористався своїм правом та оскаржив вищевказані податкові повідомлення-рішення у адміністративному порядку, проте рішенням від 23.03.2017р. №5859/6/99-99-11-01-01-25 скарга ТОВ "Електропівденатоммонтаж" залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, а прийняті податкові повідомлення-рішення є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

За висновком перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ "Електропівденатоммонтаж" відповідно до даних бухгалтерського обліку до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2015 рік у Звіті про фінансові результати зайво віднесено витрати на відрядження працівників за кордон попередніх звітних періодів (за 2014 рік) у розмірі 3784081 грн, у звязку з чим завищено суму витрат за 2015 рік у сумі 3784081 грн.

Посилаючись на Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобовязання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20, яким встановлено, що забезпечення створюється при виникненні внаслідок минулих подій зобов'язання, погашення якого ймовірно призведе до зменшення ресурсів, що втілюють в собі економічні вигоди, контролюючий орган вважає, що витрати на відрядження працівників за кордон мають бути відшкодовані за рахунок створення забезпечення для відшкодування майбутніх операційних витрат.

Між тим, колегія суддів вважає такі висновки ГУ ДФС у Харківській області необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Пунктом 7 П(с)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. До складу загально виробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).

Таким чином, показник витрат безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, наведеними нормами передбачено обовязок платника податку формувати показники податкової звітності для обрахунку податку на прибуток на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013р. та наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 №841 затверджені форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання.

Так, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів така сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання Звіту. Дія абзаців першого та другого цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, оплачених з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів.

При цьому, якщо під час службового відрядження платник податку отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає Звіт і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження. Відрядженій особі - платнику податку, який застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі і строк подання Звіту не перевищив 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може продовжити такий строк до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Таким чином, документом, який є підставою для відображення витрат на відрядження, є звіт, який заповнюється і подається після повернення з відрядження.

В свою чергу, право платника податків на включення до витрат на відрядження працівників виникає за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з господарською діяльністю платника податку.

Колегією суддів встановлено, що протягом перевіреного періоду ТОВ "Електропівденатоммонтаж" виконував електромонтажні, пусконалагоджувальні та інші роботи у м. Улан Батор, Монголія, ОАО «ЄСК «Союз»на ТЕЦ-4 та м. Бушер Ісламська республіка Іран, АЄС «Бушер» згідно контрактів №1417-ЄСК від 16.06.2014р., №1049//96-66п-92 від25.09.2014р., №7717/04017/Доп25/СП1 від 30.04.2014р., за умовами яких складено акти здачі-приймання виконаних робіт та розраховано вартість згідно з кількістю відпрацьованих чоловіко-годин за кожний місяць.

Позивачем надано додаток 6 до акту перевірки "Розрахунок витрат на відрядження за 2014 рік, які включені до складу собівартості реалізованих робіт/послуг у 2015 році".

Як вбачається з матеріалів справи, відмітки про дату прибуття з відрядження до місця постійної роботи проставлено у 2015 році. Ці дані підтверджено наданими до матеріалів справи посвідченнями про відрядження до Звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Отже, подія повернення працівників з відрядження, яке мало триваючий характер, відбулась у 2015 році, звіти про використання коштів, виданих на відрядження надані працівниками у 2015 році, тому момент відображення понесених видатків до складу витрат відповідно до вимог податкового законодавства настає саме у 2015 році.

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку витрати в розмірі 3784081 грн пов'язані з відрядженнями працівників за кордон, мають бути відображені підприємством за наявності відповідних підтверджуючих документів у тому звітному періоді, в якому було затверджено Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а саме у 2015 році, висновки акту перевірки про неправомірне включення таких витрат до складу собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) у 2015 році необґрунтовані та безпідставні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність створення позивачем забезпечення для відшкодування майбутніх операційних витрат у відповідності до Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобовязання" для покриття витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 139.1.2. п. 139.1. статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в 2015 році) фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму витрат (крім оплати відпусток працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2-139.3 цієї статті), які відшкодовані за рахунок резервів та забезпечень, сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Порядок створення забезпечення для відшкодування майбутніх операційних витрат врегульовано нормами П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000.

Так, пунктом 13 вказаного Положення забезпечення створюються для відшкодування наступних (майбутніх) операційних витрат на: виплату відпусток працівникам; додаткове пенсійне забезпечення; виконання гарантійних зобов'язань; реструктуризацію, виконання зобов'язань при припиненні діяльності; виконання зобов'язань щодо обтяжливих контрактів тощо.

Суми створених забезпечень визнаються витратами (за винятком суми забезпечення, що включається до первісної вартості основних засобів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби").

Згідно з пунктом 14 Положення забезпечення створюється при виникненні внаслідок минулих подій зобов'язання, погашення якого ймовірно призведе до зменшення ресурсів, що втілюють в собі економічні вигоди, та його оцінка може бути розрахунково визначена. Забороняється створювати забезпечення для покриття майбутніх збитків від діяльності

підприємства.

Таким чином, формування забезпечень на відшкодування витрат на відрядження не передбачено нормами П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000 року. Крім того, оцінка витрат на відрядження не може бути наперед розрахунково визначена, формування витрат можливе лише за наявності підтверджуючих документів про зв'язок такого відрядження з господарською діяльністю платника податку.

За викладених обставин, колегія суддів вважає висновки податкової перевірки щодо необхідності створення підприємством у 2014 році резерву на відшкодування майбутніх витрат на відрядження працівників за кордон, що розпочались у 2014 році та закінчились у 2015 році, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Вказаний висновок суду також підтверджується Висновком судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №8639 від 12.07.2017р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заниження ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податку на прибуток у сумі 247944 грн та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 2406615 грн є необґрунтованим.

Наступним порушенням під час перевірки контролюючим органом визначено заниження ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період квітень-листопад 2015р. на загальну суму 585026,00 грн. Вказане порушення відповідач обґрунтовує тим, що база оподаткування, яка визначена на підставі актів виконаних робіт, є нижчою за собівартість виконаних робіт.

Між тим, колегія суддів вважає викладені висновки ГУ ДФС у Харківській області необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, господарська діяльність є будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Прибуток (доход) суб'єкта господарювання, в розумінні ст. 142 Господарського кодексу України, є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Таким чином, прибуток (доход) - це мета всієї діяльності субєкта господарювання та є показником діяльності за певний період, оскільки при обрахунку прибутку враховується дохід та витрати за звітний період, а не результат (доход) кожної окремої операції, яка здійснюється в процесі цієї діяльності, як безпідставно та без правового обґрунтування вважає контролюючий орган.

Отримання підприємством доходу (прибутку) завжди пов'язане з проведенням витрат. Кожне підприємство діє на свій розсуд, воно самостійно планує свою діяльність, розпоряджується своїм майном, несе відповідальність перед кредиторами тощо.

У свою чергу, у відповідності до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО) 16 "Витрати", витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Пунктом 11 П(С)БО 16 "Витрати" визначено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

При цьому, відповідно до абзацу 2 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості.

З матеріалів справи встановлено, що основним видом діяльності ТОВ "Електропівденатоммонтаж" є виконання електромонтажних, пусконалагоджувальних та проектних робіт на обєктах будівництва.

При цьому, галузеві особливості виконання таких робіт впливають на організацію ведення бухгалтерського обліку підприємства.

Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, у межах своєї компетенції, відповідно до галузевих особливостей розробляють на базі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку методичні рекомендації щодо їх застосування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 31.12.2010р. №573 затверджені Методичнi рекомендацiї з формування собiвартостi будiвельно-монтажних робіт, які призначені для використання при формуванні виробничої собiвартостi будiвельно-монтажних робіт за договорами підряду.

Згідно письмових пояснень позивача, формування собівартості вищевказаних робіт здійснюється ТОВ "Електропівденатоммонтаж" згідно п. 11 П(С)БО 16 "Витрати" з урахуванням особливостей їх визнання і складу, встановлених П(С)БО 16 "Будівельні контракти", а також рекомендаціями, наведеними в Наказі №573.

Таким чином, підприємство здійснює бухгалтерський облік собівартості реалізованих послуг не окремо по кожному акту виконаних робіт, як це зазначено в акті перевірки №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016р., а облік витрат здійснюється наростаючим підсумком до закінчення виконання договору.

Між тим, в акті перевірки контролюючий орган зазначив, що за квітень 2015 року ТОВ "Електропівденатоммонтаж" здійснювало операції з реалізації робіт, послуг на суму 1204371,84 грн без ПДВ. Контролюючим органом на підставі наданих в ході перевірки первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку визначено розмір собівартості цих послуг у сумі 1747847,14 грн, та на підставі вищевикладеного в акті визначено, що база оподаткування з постачання послуг за квітень 2015 року становить 1747848,14 грн, сума ПДВ 349569 грн.

Аналогічно, за травень 2015р. база оподаткування з постачання послуг становить 1212736,59 грн, сума ПДВ 242547 грн; за червень 2015р. - база оподаткування з постачання послуг становить 555139,26 грн, сума ПДВ 111028 грн, за жовтень 2015р. - база оподаткування з постачання послуг становить 1392622,60 грн, сума ПДВ 278525 грн, за листопад 2015р. - база оподаткування з постачання послуг становить 1553999,01 грн, сума ПДВ 310800 грн.

Як вбачається із висновків судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №8639 від 12.07.2017р., відповідно до наданих до матеріалів справи оборотно-сальдових відомостей по рахунку 23 та контрактів до них, дані акту перевірки не підтверджуються: в частині визначення суми собівартості послуг за межами митної території України, яка становить за квітень 2015 року - 1793784,48 грн замість 1131425,66 грн (за контрагентами - Монголія, ОАО "Атомэнергопоект" Оргенергострой, СП МЕН Шатура); в частині визначення суми собівартості послуг за межами митної території України, яка становить за травень 2015 року 1239191,73 грн замість 708403,83 грн (за контрагентами - ОАО "Атомэнергопроект", Оргенергострой, СП МЕН Шатура); в частині визначення суми собівартості послуг за межами митної території України, яка становить за травень 2015 року 89985,89грн замість 82640,48 грн (за контрагентами - ОАО "Бангладеш, СП МЕН Шатура).

Таким чином, оскільки під час перевірки при обрахунку суми собівартості послуг відповідач визначав фінансовий результат за кожним актом виконаних робіт, а не за кожним контрактом, контролюючим органом неправильно обраховані суми, які віднімались від загальної суми собівартості виконаних робіт.

Також згідно даних бухгалтерського обліку по зіставленню собівартості реалізованих робіт (послуг) з отриманими доходами, журнали-ордери по рах. 23 "Виробництво", 703 "Доходи від реалізації робіт і послуг", 36 "Розрахунки з покупцями та замовниками", надані письмові пояснення за підписом головного бухгалтера, відповідно до яких підприємством завищена собівартість наданих послуг у жовтні 2015 року по об'єкту "Запорізька АЄС" на 24169,18 грн та у жовтні-листопаді 2015 року по об'єкту "ПС Каховская" на суму 405325,44 грн та 857934,07 грн відповідно у зв'язку з тим, що доходи по цих об'єктах відображено у листопаді та у грудні.

Отже, розрахунки бази оподаткування ПДВ наведені у акті перевірки №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016 р., є помилковими.

Крім того, вказані порушення вимог податкового законодавства в акті перевірки є необґрунтованими, оскільки відповідач зазначає лише суму завищення собівартості реалізованих товарів, а в чому саме полягає завищення позивачем собівартості реалізованих товарів з посиланням на відповідні документи чи факти, що це підтверджують, відповідачем у акті перевірки не наведено.

Таким чином, витрати (собівартість реалізованої роботи, послуги), понесені позивачем при реалізації електромонтажних, пусконалагоджувальних та проектних робіт на обєктах будівництва правомірно враховано підприємством при визначенні бази та об'єкту оподаткування операцій з постачання робіт, послуг.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунки контролюючого органу собівартості реалізованих послуг та бази оподаткування ПДВ не підтверджуються матеріалами справи, а тому висновки контролюючого органу про заниження ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податкових зобов'язань по податку на додану вартість всього у сумі 585026,00 грн є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №, №, № від 04.01.2017р.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при її прийнятті суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2017р. по справі № 820/1483/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 13.12.2017 р.