Справа № 159/4273/17
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4273/17
Провадження № 2-а/159/252/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Голядинця М.В.,

розглянувши в м. Ковелі Волинської обл. справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов»язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Позивач 07.11.17 р. звернулась до суду з вказаним вище адміністративним позовом, обґрунтованим тим, що вона є ІНФОРМАЦІЯ_2, вдовою інваліда війни 1 гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок каліцтва, що мало місце під час служби, пов»язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Вона не працює, доходу не має. У квітні 2017 р. вона звернулась до відповідача з проханням призначити їй пенсію по втраті годувальника, так як як відповідно до абз. 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» їй у квітні 2017 р. виповнилось 55 р.. і вона набула такого права. Однак, відповідач її документів не прийняв, обґрунтувавши таку відмову відсутністю права на таку пенсію. Лише коли вона звернулась до суду на неправомірні дії відповідача, така її заява від 11.08.17 р. останнім була прийнята. 28.08.17 р. відповідач надіслав їй письмову відмову - лист № 11 440/02 - 21 - 22. Судовий позов вона 21.09.17 р. залишила без розгляду задля внесення змін у експертне заключення Волинської облспецЛКК. Відповідні необхідні зміни у експертне заключення були внесені, однак, їй не тільки не було призначено пенсії, а й було надано ще одну відмову листом № 216/Р - 01 від 12.10.17 р.. При її зверненні до відповідача вона отримує роз»яснення про відсутність у неї права на таку пенсію. Покликаючись на ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 1 ст. 46 Конституції України, просить позов задовольнити та визнати дії відповідача, що полягають у відмові у призначенні їй пенсії по втраті годувальника неправомірними; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; стягнути судові витрати.

Відповідачем 15.12.17 р. подано до суду письмове заперечення проти позову, обгрунтоване тим, що позивачем не дотримано порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до цього Закону. На заяву позивача від 11.08.17 р. було надано письмову відмову. В ході попереднього судового розгляду спору було узгоджено сторонами призначення пенсії при наявності підстав та з повторним розглядом повторно наданих документів. Позивач, дійсно, у подальшому звернулась до нього з приводу надання відповіді по питанню призначення їй пенсії, однак, без надання документів. Їй було надано письмову відмову від 12.10.147 р.. Вважає відмову правомірною та просить у задоволенні позову відмовити, так як звернення з розглядуваним позовом до суду є передчасним.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду пояснила, що вперше вона звернулась до відповідача із заявою та документами 11.07.17 р., потім - зверталась до суду, де вони, дійсно, узгоджували необхідність змін у експертний висновок, та до спливу 3 - х міс. - надала змінений експертний висновок із своєю заявою від 02.10.17 р. відповідачеві. Однак, повторним листом від 12.10.17 р. їй було знову відмовлено у призначенні пенсії. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, суду надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у письмовому запереченні відповідача проти позову. Суду пояснив, що вперше позивач, дійсно, звернулась до відповідача із заявою та документами, однак, потім - передчасно зверталась до суду, де вони, дійсно, узгоджували необхідність змін у експертний висновок. Однак, до спливу 3 - х міс. позивач не звернулась до нього із відповідною заявою та документами (зміненим експертним висновком). Відповідь про відмову позивачеві було надано. Не заперечує, що 02.10.17 р. від позивача було прийнято заяву з проханням надання відповіді на її заяву про призначення пенсії, у якій було зазначено про надання додаткових документів. Однак, будь - яких додаткових документів у розпорядженні відповідача, зокрема, у пенсійній справі позивача, немає. Тому 12.10.17 р. відповідач знову письмово відмовив позивачеві у призначенні пенсії. Просить у задоволенні позову відмовити за його передчасністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підставний та підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язковогодержавного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФ України визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».Відповідно до абз. 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов'язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов'язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 20 ст. 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. п. 12, 13 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа військовозобов'язаних; особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абз. 6 та 7 п. 1 ст. 10 зазначеного Закону, а також абз. 8 п. 1 ст. 10 зазначеного Закону з числа членів сімей військовозобов'язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Відповідно до копії паспорта позивача серії НОМЕР_1, виданого 08.02.96 р. Ковельським МРВ У МВС України у Волинській області, позивач є ІНФОРМАЦІЯ_2, 16.10.82 р. нею як ОСОБА_1 було укладено шлюб із ОСОБА_3, 59 р. н., і подружжю було присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Як слідує з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом ДРАЦС по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковелі Волинської обл. у віці 51 р..

Як слідує з копії посвідчення, виданого на ім»я ОСОБА_3 Волинської ОДА, він мав право на пільги, встановлені законодавством України для постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 кат.).

Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_3, виданого на ім»я ОСОБА_3 управлінням праці та соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області, він мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Суд враховує, що такі посвідчення є чинними і не оспореними.

Як слідує з копії експертного висновку, виданого 21.09.17 р., встановлено, що причина смерті чоловіка позивача пов»язана з виконанням останнім обов»язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до копії заяви позивача від 11.08.17 р., поданої відповідачеві тоді ж, позивач просила призначити їй пенсію: за віком за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; як дружині померлого військовослужбовця, яка у повторний шлюб не вступала.

Однак, як слідує з копії листа відповідача № 11 440/02 - 21 - 22 від 28.08.17 р., про відмову у призначенні пенсії, відповідачем було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії з покликанням на відсутність у неї права на пенсію, яку вона просила їй призначити .

Така відмова відповідача позивачем не оскаржувалась.

Однак, у подальшому, відповідно до копії заяви позивача, що прийнята відповідачем 02.10.17 р., позивача зазначала про необхідність ви рішення її заяви та просила вирішити її заяву з врахуванням додатково наданих нею документів.

Оскільки позивач зазначає, що до 02.10.17 р. вона надала відповідачеві експертне заключення із змінами, а представник відповідача це не заперечив, у тексті її заяви від 02.10.17 р. маєтиься посилання саме на подщання додаткових документів, суд вважає, що позивач у тримісячний строк з 11.08.17 р. надала відповідачеві додатково необхідні документи - змінений текст експертного висновку - для вирішення її питання по суті.

Однак, як вбачається з копії листа відповідача № 216/Р - 01 від 12.10.17 р., відповідачем знову було повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення їй пенсії.

У ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначає основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, згідно з приміткою до цієї статті, до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов'язані, призвані на військові збори.

Можливість отримання пільги, передбаченої абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень

Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачем як дружиною, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер від такого захворювання, що призвело до смерті і було пов»язане з виконанням обов»язку служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС? на думку суду, прямо передбачена чинним законодавством.

Питання про недостатність достатнього страхового стажу позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії до відповідача, не стало причиною чи однією з причин відмови.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Відповідно до положень п. в ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є інвалідами. При цьому, зазначено, що відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абз. 1 цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.22 р..

Як слідує зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абз. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 р. н. і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

З вищенаведеного вбачається, що позивач на час звернення із заявою до відповідача досягла 55 - річного віку, має необхідний стаж та належить до категорії осіб, які мають право на вищевказане пільгове забезпечення.

А тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити повністю та, для найповнішого захисту прав особи, визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові у задоволенні заяви позивача, що подана первинно - 11.08.17 р., з врахуванням додаткового подання нею необхідних додаткових документів в строк до 02.10.17 р.; слід зобов»язати відповідача призначити та виплачувати позивачеві пільгову пенсію з 11.08.17 р., так як на час звернення до відповідача із відповідною заявою - 11.08.17 р. - позивач досягла необхідного віку.

Вимога позивача про стягнення на її користь судових витрат підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.

ст. 6, 25, 44, 192, 194, 241 - 243 КАС України, ст. 26, абз. 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Ковельського об»єднаного управління Пенсійного фонду України, що полягають у відмові ОСОБА_1 у призначенні останній пенсії за віком після досягнення 50 - ти річного віку як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов»язків військової служби.

Зобов»язати Ковельське об»єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком після досягнення 50 - ти річного віку як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов»язків військової служби, з 11.07.2017 р..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ковельського об»єднаного управління Пенсійного Фонду України на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково безпосередньо до Львівського Апеляційного адміністративного суду як суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий:І. М. Логвинюк