Справа № 521/7892/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/7892/17

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Поліщук І.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Гошуренко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просив: скасувати постанову заступника начальника Одеської митниці ДФС № 0956/50000/16 від 19.10.2016 року про накладення адміністративного стягнення на нього у вигляді штрафу в сумі 1458735,69 гривень за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, а також провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 485 МК України відносно нього, ОСОБА_2 закрити.

Обгрун6товуючи свої позивні вимоги, ОСОБА_2 зазначив, що власником автомобіля НОМЕР_1 є фізична особа - ОСОБА_3, країна реєстрації Болгарія, позивач працює на посаді водія-експедитора ЄТОВ «MPower» та в період складання протоколу про порушення митних правил знаходився у службовому відрядженні на вказаному транспортному засобі, а тому вважає, що зазначена постанова винесена незаконно, оскільки ніякого адміністративного правопорушення позивач не вчиняв.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням Одеська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

9 жовтня 2016 року посадовою особою Одеської митниці ДФС винесено постанову про порушення митних правил № 0956/50000/16 у відношенні громадянина України ОСОБА_2 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Як вбачається з вказаної постанови 02.08.2016 року приблизно о 10 годині 40 хвилин у місті Ізмаїл на перехресті вулиць Семінарської та вулиці Савицького нарядом поліції Ізмаїльського відділу ГУНП в Одеській області був зупинений легковий автомобіль НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5, 2000 року виготовлення, синього кольору, країна реєстрації Болгарія, під керуванням громадянина України ОСОБА_2

Під час перевірки вказаного автотранспортного засобу згідно з інформацією Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС встановлено, що автомобіль НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5, 2000 року виготовлення, ввезено на митну територію України 23.06.2016р. о 17 годині 19 хвилин через пункт пропуску «Серпневе 1-Басарабяска» м/п «Білгород-Дністровський» громадянином Молдови ОСОБА_2 в режимі «тимчасове ввезення».

19 жовтня 2016 року заступником начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України винесено постанову про порушення митних правил за №0956/50000/16, якою ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 1458735,69 гривень.

Позивач, не погоджуючись із вказаною постановою та вважаючи її протиправною, звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову про порушення митних правил № 0956/50000/16 від 19.10.2016р.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та не може нести адміністративну відповідальність за зазначене правопорушення, оскільки він не є декларантом відповідного транспортного засобу та особою відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також не є платником митних платежів при його ввезенні на територію України на вказаних умовах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Обставинами справи встановлено, що 02.08.2016 року о 10 годині 40 хвилин у місті Ізмаїл на перехресті вул. Семінарської та вул. Савицького нарядом поліції Ізмаїльського відділу ГУНП в Одеській області було зупинено автомобіль НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_6, 2000 року виготовлення, синього кольору, країна реєстрації Болгарія, під керуваннzv громадянина України ОСОБА_2.

В ході перевірки автомобіля НОМЕР_3, та документів працівниками поліції Ізмаїльського відділу ГУНП в Одеській області було повідомлено працівників третього аналітично-пошукового відділу управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС про затримку, вищевказаного транспортного засобу, яким керував громадянин України ОСОБА_2, з приводу встановлення законності керування та використання вищезазначеного транспортного засобу цим громадянином.

Під час перевірки вказаного автотранспортного засобу працівниками третього відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС згідно з інформацією Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, встановлено, що вказаний автомобіль НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_6, країна реєстрації Болгарія, був ввезений на митну територію України 23.06.2016 року о 17 годині 19 хвилин через пункт пропуску «Серпневе 1- Басараб'яска» м/п «Білгороду-Дністровський» Одеської митниці ДФС громадянином Молдови ОСОБА_2 в режимі «тимчасове ввезення до одного року».

Статтею 380 Митного Кодексу України встановлено строк тимчасового ввезення для громадян-нерезидентів становить до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Водночас, ст. 380 МК України визначено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у ст. 319 МК України.

Відповідно ст. 292 МК України, митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Кодексу, Податкового кодексу України не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Згідно ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення, зокрема, ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та підлягають реекспорту до завершення встановленого строку.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702,8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТЗЕД та причепів до товарної позиції 8716 згідно з УКТЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

За правилами ст.. 277, 278 МК України об'єктом оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Враховуючи вищевикладене, умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обов'язкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами статті 380 МК України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля. Тобто, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення.

Згідно ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до транспортного засобу «ВМW530D», д/н НОМЕР_4 країна реєстрації Болгарія, під час переміщення на митну територію України 23.06.2016 не застосовувались заходи по сплаті митних платежів, оскільки ввезення відбувалось нерезидентом, який, згідно зі ст.380 МК України має право тимчасово ввозити транспортний засіб на строк до одного року з умовним звільненням від оподаткування митними платежами.

Резидент має право користування транспортним засобом іноземної реєстрації виключно за умови після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до зазначеного, використання транспортного засобу іншою особою, ніж тою, якою такий транспортний засіб ввезено, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, я зв'язку з якими було надано такі пільги.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що громадянин України ОСОБА_2, будучи резидентом України, неправомірно користувався транспортним засобом «ВМW530D», д/н НОМЕР_4, країна реєстрації Болгарія, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, що вказує на наявність в його діях ознак порушення мит правил, передбачених ст. 485 МК України.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 використовував вищевказаний автомобіль на умовах ст.. 7 Додатку С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) виходячи з наступного.

Засади державної митної справи, зокрема правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги визначаються Митним Кодексом України (ст. 7 МК України).

Відповідно до положень пункту 59 статті 4 МК України транспортні засоби комерційного призначення - це, зокрема, автотранспортні засоби (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи), що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Згідно ч. 1 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту йол початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України, а закінчується - після закінчення їх митного оформлення за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму (стаття 321 МК України).

Частиною 3 ст. 325 МК України встановлено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статті 105 Кодексу у митний режим тимчасового ввезення помішуються виключно транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 Кодексу та Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, на умовах визначених цим Додатком.

За правилами 1 ст.189 МК України транспортні засоби комерційного призначення, які використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. При цьому, тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України (ч. З статті 189 МК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час складання протоколу про порушення митних правил та розгляду даної справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було надано відповідних документальних підстав, які б підтверджували, що даним автомобілем ОСОБА_2 користувався на умовах тимчасового ввезення в порядку, передбаченому Конвенцією про тимчасове ввезення.

Відповідно до пункту "а" статті 7 Додатку «С» Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція), прийнятої 26.06.1990 у м. Стамбулі, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Пунктом «b» статті 1 Додатку «С» Конвенції встановлено, що «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовано Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973), до яких Україна приєдналась 01.08.2006 року та 05.12.2004 року відповідно.

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів (та у відповідних випадках-їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назви та адреса перевізника, а також який містить вказівку, що договір перевезення підпадає під дію положень цієї Конвенції.

При цьому, питання міжнародних перевезень пасажирів і вантажі: врегульовано розділом IV Закону України від 05.04.01 № 2344-ІП «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого:

1) при виконанні міжнародних перевезень вантажів особи повинні мати дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

2) при виконанні міжнародних перевезень пасажирів особи повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої -тахографи.

Статтею 9 до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними-документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом при автомобільних перевезеннях може бути міжнародна автомобільна накладна (СМК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.335 МК України перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають органу доходів і зборів при перевезені товарів автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність);

б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні);

в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

є) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів;

Таким чином, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному, транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Разом з тим, громадянин, який возить транспортний засіб комерційного мі призначення на митну територію України, повинен мати:

- документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу;

- належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу;

- документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України;

- документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення;

- документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

З матеріалів справи не вбачається жодних документів, які б підтверджували використання транспортного засобу «ВМW530D», д/н НОМЕР_4, країна реєстрації Болгарія, для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів.

Отже, вищезазначений транспортний засіб не використовувався для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів, був ввезений на митну територію України по „зеленому коридору" як транспортний засіб особистого користування, тобто не мав статусу транспортного засобу комерційного призначення (використання), у зв'язку з чим були застосовані норми ст. 380 МК України, та громадянин ОСОБА_2. неправомірно, без дозволу органу доходів і зборів користувався зазначеним автомобілем, тимчасово ввезеним на митну територію України, який знаходиться під митним контролем та митне оформлення якого не завершено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведене об'єктивно свідчить про обізнаність позивача щодо митного режиму цього транспортного засобу, спрямованість його умислу на використання цього транспортного засобу без сплати митних платежів, мінімізацію ризиків використання безпідставності такого використання, а з рештою на ухилення від сплати митних платежів.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 202, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0956/50000/16 від 19 жовтня 2016 року залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В. Яковлєв