Справа № 806/1988/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА
іменем України

"13" грудня 2017 р. Справа № 806/1988/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Кузьменко Л.В.
суддів: Іваненко Т.В.
Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, визнання права на безоплатне отримання медичних послуг, стягнення 1868,06 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати дії керівництва Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні безкоштовних медичних послуг неправомірними;
- визнати за ОСОБА_1 право на безоплатне отримання медичних послуг у Військовій частині НОМЕР_1 ;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 1868,06 грн., сплачені позивачем за перебування на стаціонарному лікуванні відповідно до Договору про здійснення медичної практики на платній основі.
В обґрунтування позову зазначив, що являється старшим прапорщиком запасу, має статус учасника бойових дій. Звернувся до Військової частини НОМЕР_1 для проведення безоплатної операції лівобічної пахової грижі. Однак, керівництвом Військової частини НОМЕР_1 було повідомлено, що позивач має право лікуватись за власний кошт. ОСОБА_1 не погодився з зазначеною відмовою, а тому звернувся до суду.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 - старший прапорщик запасу, має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 4). З наявної у справі копії витягу з наказу вбачається, що позивача звільнено у запас за станом здоров`я (а.с. 11).
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 зі скаргами на наявність грижового випинання в лівій паховій ділянці, неприємні больові відчуття при фізичному навантаженні в паху зліва. Госпіталізований до хірургічного відділення відповідача для виконання планового операційного втручання. Як пояснив позивач, в приймальному відділенні йому було повідомлено, що він не має права безкоштовно лікуватись у даному закладі, а тому, враховуючи необхідність оперативного втручання, змушений був укласти з відповідачем договір про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України на платній основі №27 від 01 лютого 2017 року, написати заяву про стаціонарне лікування за плату (а.с. 52) та сплатити кошти в сумі 1868,06 грн за отримані медичні послуги (а.с. 39).
Вважаючи відмову в проведенні безкоштовного лікування протиправною, ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою (а.с. 12 ). Із отриманих відповідей позивачу стало відомо про те, що він не має права на проведення безкоштовного лікування у медичних закладах Міністерства оборони України (а.с. 14-16).
Позивач вважає дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні безкоштовних медичних послуг неправомірними та такими, що порушують його права.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551), визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. (стаття 5 Закону №3551 ).
Частиною 8 ст. 12 Закону №3551, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема у користуванні при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи.
Крім того, приписами ст. 12 Закону визначено, зокрема, право учасників бойових дій на безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів (п.1); першочергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів) (п. 2); безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування (п. 3).
При цьому, щодо користування учасниками бойових дій поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи, саме на безплатній основі положеннями чинного законодавства не передбачено, на відміну від зазначених вище прав учасників бойових дій у медичній сфері.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, щодо того, що в оскаржуваній бездіяльності відповідача відсутній критерій протиправності, а відмова позивачу саме у безоплатному користуванні поліклініками та госпіталем, до яких він був прикріплений за попереднім місцем роботи, є цілком обґрунтованою.
Стосовно доводів позивача про те, що він являється ветераном війни-учасником бойових дій, а тому має право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, зокрема госпіталем, до якого був прикріплений за попереднім місцем роботи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998, №203/98-ВР, ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у позивача статусу ветерана військової служби.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувавши вищезазначені правові положення та обставини справи приходить до висновку, що позивач має правом на користування при виході на пенсію послугами поліклінік та госпіталів, до яких він був прикріплений за попереднім місцем роботи, разом з тим щодо надання йому таких послуг на безоплатній основі доказів суду не надав.
Крім того, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України на правах військової частини Збройних сил України, та здійснює медичну практику відповідно до Ліцензії Міністерства охорони здоров`я серії АВ №567069 (а.с. 36, 37). Військова частина НОМЕР_1 не входить до переліку існуючої мережі закладів охорони здоров`я, який затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002. Військова частина є відомчим лікарняним закладом, оскільки обслуговує окремі категорії населення за професійною, відомчою або іншою не пов`язаною зі станом здоров`я людини ознакою, оголошена в переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України (наказ МОУ від 18.12.2013 №871, який був чинним на день виникнення спірних правовідносин), фінансується за рахунок бюджетних коштів Міністерства оборони України.
Відповідно до наказу МОЗ України №1020 "Про внесення змін до Переліку закладів охорони здоров`я" від 29.14.2014, а також статей 4,6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до "Переліку закладів охорони здоров`я", затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002 №385 включено госпіталі ветеранів війни. Тобто, відповідно до Конституції України, законів України та вищевказаних нормативно-правових актів, громадянин ОСОБА_1 як ветеран війни - учасник бойових дій має право на безоплатне медичне обслуговування в медичних закладах МОЗ України.
Статтею 1 Закону України, від 05.07.2012, №5081-VI "Про екстрену медичну допомогу" визначено, що невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про екстрену медичну допомогу" екстрена медична допомога - медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров`я.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 хворів на захворювання, оперативне втручання щодо якого було проведено відповідачам, протягом двох місяців до дня звернення до хірургічного відділення в/ч НОМЕР_1 . Суттєве погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , яке б потребувало надання йому екстреної медичної допомоги, на день звернення до в/ч НОМЕР_1 , документально не підтверджене. Оперативне втручання мало плановий характер. ОСОБА_1 самостійно обрав місце проведення оперативного втручання, договір на надання медичних послуг уклав добровільно (а.с.38). Документів, що підтверджують статус ветерана військової служби, не надав. Також ОСОБА_1 не висловив заперечень щодо оплати наданих йому медичних послуг після проходження лікування, погодився із сумою та переліком наданих послуг, претензій до військової частини НОМЕР_1 з приводу наданих платних послуг не мав, засвідчивши це своїм підписом в картці економічного обліку № 34 до історії хвороби № 623 від 06.02.2017 (а.с. 39 - на звороті).
Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що позивач не позбавлений права оскаржити договір про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності у збройних силах України на платній основі від 01 лютого 2017 року №27 у порядку цивільного судочинства.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" вересня 2017 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "13" грудня 2017 р.