Справа № 810/2296/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2296/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фармако 2009» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кейнфор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фармако 2009» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кейнфор» (відповідач - 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фармако 2009» (відповідач - 2) про визнання недійсним правочину, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кейнфор» (далі - ТОВ «Кейнфор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Фармако 2009» (далі - ТОВ «Компанія Фармако 2009»), за результатами якого складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем - 2 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та не в повній мірі з'ясовано обставини справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, податковий орган звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину, укладеного між ТОВ «Кейнфор» та ТОВ «Компанія Фармако 2009», за результатами якого складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235.

Вказані позовні вимоги мотивовані тим, що 01.12.2016 між ТОВ «Компанія Фармако 2009» (замовник) та ТОВ «Кейнфор» (виконавець) було укладено договір надання послуг.

Також, 01.12.2016 між сторонами договору від 01.12.2016 про надання послуг підписано додаток № 1, відповідно до змісту якого, виконавець просуває товари - лікарські засоби та товари медичного призначення Торгових марок, таких виробників: «Алкон Куврьов «Бельгія концерн» Алкон Фармасьют; «Ей, Наттерманн енд САйІ ГмбХ», Німеччина; «Санофі Вінтроп Індастріа», Франція; Санофі Вінтроп», Франція; «Санофі», Франція; «Хіноїн», Угорщина; Алкон Парентералс ЛТД Индия; Гедеон Ріхтер хімічний завод.

Проведення просування товарів вказаних ТМ буде здійснюватися в пунктах продажу замовника за наступними адресами: м. Буча, вул. Енергетиків, 8 - № 1; м. Буча, вул. Нове Шосе, 16 - № 2 (пункт 2 додатку).

Термін надання послуг - з 01.12.2016 по 30.12.2016 (пункт 3 додатку).

Вартість послуг наданих виконавцем протягом терміну надання послуг становить 65000 грн., крім того 20% ПДВ - 13 000 грн. Всього - 78 000 грн.

30.12.2016 відповідачем було видано податкову накладну від 30.12.2016 № 235 на суму 65000 грн. без урахування податку на додану вартість.

Крім того, 30.12.2016 сторонами договору було підписано Акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000235.

На підтвердження виконання умов договору відповідача-2 було надано суду звіт до договору про надання послуг від 01.12.2016 про здійснення збору необхідної замовнику інформації.

При дослідженні зазначених документів, судом першої інстанції встановлено, що від ТОВ «Кейнфор» вони були підписані директором товариства ОСОБА_5 про, що свідчать його підписи та печатка товариства.

Водночас, судом встановлено, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2017 по справі № 757/22807/17-к ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Зі змісту вказаного вироку встановлено, що ОСОБА_5 домовився із особою на ім'я ОСОБА_6 про перереєстрацію на його ім'я, як засновника та службову особу підприємства, в органах державної влади, юридичної особи - ТОВ «КЕЙНФОР» () за грошову винагороду, без наміру здійснювати законну господарську діяльність.

Після перереєстрації ТОВ «КЕЙНФОР» на своє ім'я, ОСОБА_5 участь у здійсненні підприємницької діяльності не приймав, угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, не призначав та не звільняв з посад працівників, а реєстраційні та установчі документи зазначеного підприємства передав невстановленій слідством особі на ім'я ОСОБА_6.

Таким чином, ОСОБА_5, діючи умисно, вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації (перереєстрації) юридичної особи, завідомо неправдиві відомості, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Так, Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вбачається зі змісту Витягу з ЄДРПОУ, що міститься в матеріалах справи ОСОБА_5 є директором ТОВ «Кейнфор» з 24.12.2016 (а.с. 52-59).

В той же час, договір укладений між відповідачем -1 та відповідачем -2, який підписав ОСОБА_5, як директор ТОВ «Кейнфор» датований 01.12.2016, так само, як и додаток до договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 станом на 01.12.2016 не був представником ТОВ «Кейнфор» та не мав жодних повноважень діяти від імені зазначеного товариства, а саме укладати спірний договір та додаток до нього.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (частина 2 статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2);

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3);

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4);

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5);

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

За правилами ч.ч. 1, 2 с. 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фармако 2009» - залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма