Справа № 804/117/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 рокусправа № 804/117/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

за участю:

представника відповідача: Борисенка А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі №804/117/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Дніпропетровській області (далі - відповідач 2) з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.07.2017 року, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області від 30.06.2015 року №265 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області;

- поновити ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, посаді аналогічній та рівнозначній тої з якої позивача звільнено 30.06.2015 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого наказу про звільнення позивача з займаної посади. Позивач зазначає, що оскільки рапорт про звільнення поданий був ОСОБА_3 під примусом, а через декілька днів позивачем було відкликано рапорт про звільнення, наказ про звільнення винесено протиправно, без відповідного волевиявлення звільненої особи, шляхом оману та без врахування неодноразових звернень позивача із заявами про намір продовжувати службу в органах внутрішніх справ.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, зазначає, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини справи, а саме не було викликано до суду та допитано всіх свідків, які заявлялись позивачем, також, суд не звернув уваги на грубе порушення відповідачем п. 68 Порядку, щодо звільнення його зі служби у строк до спливу трьох місяців з дня написання рапорту.

Від відповідача ГУ МВС у Дніпропетровській області надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких управління зазначає, що позивача було звільнено зі служби за його власним бажанням з 30.06.2015 року, на підставі особисто ним поданого рапорту від 26.06.2015 року. Встановлені під час розгляду справи обставини об'єктивно свідчать, що позивач не подавав жодних рапортів про намір продовжувати службу, 03.07.2015 року ОСОБА_3 закрив обхідний лист, та після 30.06.2015 року на службі не перебував, жодних посадових обов'язків не виконував. На думку відповідача, судом першої інстанції достатньо встановлено обставини справи та здійснено об'єктивну їх оцінку, внаслідок чого прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 з 30.06.2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема з 17.12.2013 року по 26.06.2015 року на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

26.06.2015 року позивачем подано рапорт про звільнення за власним бажанням у зв'язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків (незадовільний розмір заробітної плати).

30.06.2015 року наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області №265 о/с капітана міліції ОСОБА_3 , оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення №114).

В той же день, 30.06.2015 року, ОСОБА_3 під особистий підпис ознайомлено з фактом його звільнення з органів внутрішніх справ, видано трудову книжку, що підтверджується копією витягу з послужного списку.

Вважаючи звільнення протиправним, в січні 2017 року позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено зі служби на підставі поданого ним особисто рапорту, а дату звільнення узгоджено сторонами, що відповідає вимогам Закону. При цьому, за наслідками розгляду справи судом не встановлено застосування до позивача примусу з метою звільнення його зі служби, факт відкликання рапорту про звільнення з метою продовження служби позивачем під час розгляду справи не доведено, тому відсутніми є підстави для скасування оскаржуваного наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обовязки визначені Положенням.

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обовязки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обовязки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Встановлені обставини справи свідчать, що позивач 26.06.2015 року подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням саме у зв'язку з незадоволенням заробітною платою з 30.06.2015 року.

На поданому позивачем рапорті містяться резолюції заступника начальника КМУ (Криворізьке міське управління) полковника міліції Ляшенко В.Є «Згоден»», начальника підрозділу БЗПТЛ майора міліції ОСОБА_4 «Не заперечую», заступника начальника КМУ (Криворізьке міське управління) «Згоден». Також на рапорті міститься резолюція від 26.06.2015р. з підписом невстановленої особи «Згоден».

Відповідно до наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 30.06.2015 року №265 о/с капітана міліції ОСОБА_3 , оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення.

З наведеного вбачається, що сторонами узгоджено дату звільнення позивача 30.06.2015 року, а саме: позивачем особисто в рапорті зазначено дату з якої він бажає звільнитись, а його керівництвом проставлено відповідні резолюції про погодження дати звільнення ОСОБА_3.

В свою чергу, не знаходять свого підтвердження доводи позивача про те, що він написав даний рапорт під примусом без власної волі, оскільки матеріали справи не містять відповідних звернення до керівництва, або заяв, поданих в порядку КПК, до органів МВС, прокуратури, тощо про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи.

Також, не підтвердженими є доводи позивача стосовно подання ним рапорту про намір продовжити службу в органах МВС.

Так, відповідно до довідок ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 18.08.2017 року, до Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Дніпропетровській області будь-яких клопотань про бажання продовження служби в органах внутрішніх справ від ОСОБА_3 не надходило, в матеріалах архівної особової справи позивача подібних рапортів (заяв) не міститься.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її доводи або заперечення, ( ч. 1 ст. 72 КАС України).

Позивач зазначає, що свідками,які зокрема були допитані в суді першої інстанції підтверджено факт написання позивачем рапорту про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням, так вказані свідки підтвердили, що рапорт було подано до канцелярії підрозділу МВС.

Між тим, встановлені обставин справи свідчать, що в судовому засідання суду першої інстанції було допитано в якості свідків ОСОБА_4, який зазначив, що безпосередньо передавав канцелярії рапорт про відкликання рапорту про звільнення, та ОСОБА_6, який повідомив суд, що він знав про намір ОСОБА_3 продовжувати службу в органах МВС.

Однак, жодних доказів на користь подання рапорту про відкликання рапорту про звільнення матеріали справи не містять. Отак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів подання рапорту про намір продовження служби в органах МВС, матеріали справи не містять доказів ініціювання позивачем звернень щодо визначення результатів розгляду рапорту про намір продовжувати службу в органах МВС, тобто, матеріали справи не мітять жодних листів, рапортів або звернень позивача з 2015 року, в яких би він дізнавався подальшу долю поданого рапорту про відкликання, вказував на його протиправний не розгляд або зникнення.

Таким чином, суд апеляційної суд апеляційної інстанції, оцінюючи подані докази та в їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, та приходить до висновку, що свідчення осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не можуть належним чином підтверджувати факт подання позивачем рапорту про відкликання рапорту про звільнення, зокрема, й до 30.06.2015 року.

Щодо доводів позивача про те, що його було звільнено з чергування в оперативній групі буз видання відповідного наказу, суд апеляційної інстанції зазначає, що як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, видання спеціального письмового наказу про зняття з чергування не визнається обов'язковим, при цьому суд звертає увагу, що сам факт звільнення позивача за власним бажанням 30.06.2015 року з чергування без видання внутрішнього наказу про зняття з чергування, не може слугувати обставиною для поновлення особи на службі в органах МВС.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права тому підстави для її зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ч. 3 ст.. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі №804/117/17 - залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвала у повному обсязі складена 14 грудня 2017 року.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай