Справа № 608/1054/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10418/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Торкот Д. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2017 року Чортківським районним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що дії органу Пенсійного фонду України є протиправними, так як позивачу протиправно не зараховано до стажу роботи стаж з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року на посаді слідчого та з 25 травня 2004 року по 08 лютого 2017 року на посаді судді, а тому не збільшено починаючи з 09 лютого 2017 року розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання (80% суддівської винагороди) за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки грошового утримання судді, що в загальній сумі становить за повних три роки роботи 6 відсотків.

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області про незарахування до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді Борщівського районного суду Тернопільської області у відставці ОСОБА_2, стажу роботи на посаді слідчого з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року. Визнано протиправною відмову Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в зарахуванні до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді Борщівського районного суду Тернопільської області у відставці ОСОБА_2, стажу роботи на посаді слідчого з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року та в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 % суддівської винагороди. Зобов'язано Чортківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді Борщівського районного суду Тернопільської області у відставці ОСОБА_2, стажу роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Борщівського РВ УМВСУ в Тернопільській області з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року терміном 10 років 11 місяців 2 дні. Зобов'язано Чортківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести з 09 лютого 2017 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді Борщівського районного суду Тернопільської області у відставці ОСОБА_2 у розмірі 86 % суддівської винагороди, обчисленої станом на 08 лютого 2017 року у сумі 25600 гривень та виплатити кошти, які є різницею між сумою перерахованого та сумою виплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді, починаючи з 09 лютого 2017 року по день ухвалення судом постанови. Постановлено стягнути з Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в користь ОСОБА_2 640,00 гривень сплаченого нею судового збору при подачі позову до суду. Встановлено строк один місяць після набрання постановою законної сили для подання відповідачем Чортківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області подання до суду звіту про виконання постанови суду.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Чортківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 11 травня 2004 Указом Президента України № 514/2004 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Борщівського районного суду Тернопільської області. 01 квітня 2010 року на підставі постанови Верховної Ради України її обрано суддею Борщівського районного суду Тернопільської області безстроково.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2017 року № 152/0/15-17 позивача звільнено з посади судді Борщівського районного суду Тернопільської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, таке рішення прийнято відповідно до п.4 ст.6 ст. 126, 131, п.п.1 п.16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ст.ст. 3,30, 34,55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року № 9/к ОСОБА_2 відраховано із штату Борщівського районного суду Тернопільської області у зв'язку з відставкою.

09 лютого 2017 року позивач подала до управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області заяву та відповідні документи для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України.

20 квітня 2017 року при зверненні до управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області ОСОБА_2 отримала повідомлення від 30 березня 2017 року за вих. № 809/2 про призначення їй з лютого 2017 року довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про статус суддів».

При розрахунку такого грошового утримання їй було враховано стаж роботи 33 роки 4 місяці 4 дні, в тому числі 12 років 8 місяців 14 днів на посаді судді, а також посадовий оклад станом на 08 лютого 2017 року 25600 гривень, в результаті розмір її щомісячного довічного грошового утримання становить 20480 гривень.

Не погоджуючись з таким розрахунком, вважаючи його неправомірним ОСОБА_2 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області з проханням здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку 23 роки 7 місяців 15 днів на посаді судді (з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року на посаді слідчого та з 25 травня 2004 року по 08 лютого 2017 року на посаді судді), а саме збільшити починаючи з 09 лютого 2017 року розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання (80% суддівської винагороди) за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки грошового утримання судді, що в загальній сумі становить за повних три роки роботи 6 відсотків, однак, листом відповідача від 03 травня 2017 року їй було відмовлено.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що 12 лютого 2015 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII (далі - Закон N 192), яким в новій редакції викладений Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 N 2453-VI (далі - Закон N 2453). Вказаний Закон набрав законної сили 28 березня 2015 року. Відповідно до частини 1 статті 120 Закону N 2453 в редакції Закону N 192 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Згідно з частиною 5 статті 133 вказаного Закону суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 %, більше 5 років - 20 %, більше 10 років - 30 %, більше 15 років - 40 %, більше 20 років - 50 %, більше 25 років - 60 %, більше 30 років - 70 %, більше 35 років - 80 % посадового окладу.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону N 2453 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічне положення щодо обчислення стажу роботи на посаді судді міститься й у статті 131 Закону N 2453 в редакції, яка діє станом на теперішній час.

Разом з тим пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» чинної редакції Закону N 2453 передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом N 2453 в редакції від 7 липня 2010 року діяв Закону України «Про статус суддів» від 15.12.92 року N 2862-XII, частиною 4 статті 43 якого було передбачено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР; час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності в усіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Встановлено, що позивач працювала на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Борщівського РВ УМВСУ в Тернопільській області з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року терміном 10 років 11 місяців 2 дні, а отже терміном понад 10 років та така робота позивача була зарахована Вищою Радою Правосуддя при прийнятті рішення про звільнення її з посади судді Борщівського районного суду Тернопільської області у відставку, до стажу роботи, що дає право на відставку, і провинна бути взята відповідачем до розрахунку, як така що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до п. 25, абз. 4 п. 34 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

У рішенні Конституційний суд України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості судді у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, а також покладений в основу інших рішень Конституційного Суду України а саме :від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання; від 18 червня 2007 року (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 щодо предмету та змісту Закону України «Про Державний бюджет України»), від 14 грудня 2011 року N 18-рп/2011 року (неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення); від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 року (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), від 08 червня 2016 року справа № 4-рп/2016.

Викладене також відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4). Виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до вимог п. 25, абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення», Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «» Про судоустрій і статус суддів» право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді ) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом,та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (2010 року з відповідними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що рішення управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі Тернопільської області про незарахування до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, стажу роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Борщівського РВ УМВСУ в Тернопільській області з 23 червня 1993 року по 24 травня 2004 року терміном 10 років 11 місяців 2 дні, не призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 6% суддівської винагороди за кожний повний рік роботи судді понад 20 років, а це повних три роки, та відмова Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді є протиправними, які грубо порушують права та гарантії матеріального забезпечення та соціального захисту позивача як судді у відставці, суперечать Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та міжнародним стандартам, які визнані Україною.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - залишити без задоволення, а постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2017 року в справі № 608/1054/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 18 грудня 2017 року.