Справа № 816/2081/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/2081/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Пилипенко А.В.

та представників сторін:

від позивача - Карасенко О.О.,

від відповідача - Біленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" (надалі - позивач, ТОВ "Агротех-Гарантія") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.11.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати ПДВ у розмірі 2193287,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на незгоду з доводами контролюючого органу про завищення ТОВ "Агротех-Гарантія" суми податкового кредиту по скороченим деклараціям з податку на додану вартість за лютий, квітень, липень 2016 року загалом у розмірі 1462193,50 грн у зв'язку з віднесенням до його складу сум ПДВ, сплачених у зв'язку з придбанням легкових автомобілів, оскільки такі автомобілі є основними засобами, а їх використання пов'язане з виробничим процесом сільськогосподарського підприємства.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому посилалась на висновки документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Агротех-Гарантія", викладені у акті перевірки від 30.10.2017 №1412/16-31-14-01-10/31622816, зокрема, стверджувала про те, що придбані позивачем легкові автомобілі не призначені для використання під час безпосереднього виробництва сільськогосподарської продукції.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Агротех-Гарантія" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, /а.с. 71-74/.

Позивач з 28.09.2001 перебуває на обліку платників податків в Миргородській ОДПІ та є платником податку на додану вартість (надалі також ПДВ) як суб'єкт спеціального режиму оподаткування - сільськогосподарське підприємство /а.с. 83/.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11) /а.с. 73/.

Фахівцями Головного управління ДФС у Полтавській області у період з 12.09.2017 по 09.10.2017 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Агротех-Гарантія" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2017, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2015 по 30.06.2017.

За результатами перевірки складено акт від 30.10.2017 №1412/16-31-14-01-10/31622816 (надалі - Акт перевірки) /а.с. 81-155/, в якому, окрім іншого, вказано на порушення платником податків вимог підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено завищення ТОВ "Агротех-Гарантія" податкового кредиту загалом у розмірі 1462193,50 грн, у т.ч.: за лютий 2016 року - 445000,00 грн, за квітень 2016 року - 668391,00 грн, за липень 2016 року - 348803,00 грн.

На підставі згаданого вище Акта перевірки відповідач 08.11.2017 сформував податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 2494480,50 грн (в т.ч., основний платіж - 1662987,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 831493,50 грн) /а.с. 156-157/.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

В основу спірного податкового повідомлення-рішення покладені висновки акта перевірки про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по декларації спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства загалом у розмірі 1462193,50 грн з огляду на віднесення до його складу суми податку, сплаченої постачальникам у зв'язку з придбанням легкових автомобілів.

Судом встановлено, що на підставі договору поставки від 25.01.2016 №250116, укладеного між ТОВ "Транссигнал ОЛК" (постачальник) та ТОВ "Агротех-Гарантія" (покупець), позивач у лютому 2016 року придбав у постачальника автомобіль марки Mercedes Benz V250 2015 року випуску, кузов №WDF7290, загальною вартістю 2670000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 445000,00 грн /а.с. 14, 59/.

Даний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ "Агротех-Гарантія" від 25.02.2016 №14/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_3 /а.с. 6/. Наказом ТОВ "Агротех-Гарантія" від 25.02.2016 №15/1 "Про порядок використання автомобілів на підприємстві" згаданий автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_4 /а.с. 7/.

Крім того, на підставі контракту від 04.04.2016 №16-1570, укладеного між ТОВ з іноземними інвестиціями "АВТ Баварія" (продавець) та ТОВ "Агротех-Гарантія" (покупець), позивач у квітні 2016 року придбав легковий автомобіль марки BMW 740Ld xDrive G12 2016 року випуску, кузов НОМЕР_1, загальною вартістю 4010345,00 грн, у т.ч. ПДВ - 668390,83 грн /а.с. 12, 60-63/.

Вказаний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ "Агротех-Гарантія" від 30.04.2016 №34/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_5 /а.с. 8/. Наказом ТОВ "Агротех-Гарантія" від 30.04.2016 №35/1 "Про порядок використання автомобілів на підприємстві" згаданий автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_6 /а.с. 9/.

Також, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 26.07.2016 №АЮ16024, укладеного між ТОВ "Ауді-Центр Київ" (продавець) та ТОВ "Агротех-Гарантія" (покупець), позивач у липні 2016 року придбав автомобіль марки AUDI Q7 2016 року випуску, кузов НОМЕР_2, загальною вартістю 2092816,00 грн, у т.ч. ПДВ - 348802,67 грн /а.с. 13, 64-70/.

Даний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ "Агротех-Гарантія" від 02.08.2016 №67/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_7 /а.с. 10/. Наказом ТОВ "Агротех-Гарантія" від 02.08.2016 №68/1 "Про порядок використання автомобілів на підприємстві" згаданий автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_8 /а.с. 11/.

За твердженням контролюючого органу, вищеперелічені автомобілі не призначені для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, оскільки легковий автомобіль не може бути основою або невід'ємною складовою процесу виробництва такої продукції. А тому, включення до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування сум ПДВ від вартості придбаних автомобілів загалом у розмірі 1462193,50 грн є порушенням вимог підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України.

Оцінюючи наведені доводи фіскального органу, суд виходить з такого.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

А відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд зауважує, що відповідач не заперечує факт товарності господарських операцій з придбання позивачем легкових автомобілів, їх відображення у бухгалтерському обліку та наявність у платника податку необхідних первинних документів.

Нормами статті 209 Податкового кодексу України врегульовано спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства.

Пунктом 209.1 зазначеної статті визначено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

За змістом пункту 209.6 цієї статті, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до пункту 209.13 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 5 розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою "0121" / "0122" / "0123" (далі - декларація 0121 - 0123), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Як визначено пунктом 209.3 статті 209 Податкового кодексу України, якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В силу положень підпункту "а" підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

При цьому, пунктом 209.7 статті 209 Податкового кодексу України визначено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Аналізуючи наведені норми закону, суд звертає увагу на те, що при визначені напряму декларування сум ПДВ визначальним є безпосереднє використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції.

Водночас факт безпосереднього зв'язку використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції може бути встановлений з урахуванням якісних характеристик товарів/послуг, які б свідчили про призначення придбаних товарів/послуг для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, відповідали б змісту цієї діяльності.

У контексті наведеного, суд звертає увагу на письмові пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні 13.12.2017, відповідно до яких придбані легкові автомобілі використовуються ТОВ "Агротех-Гарантія" для службового користування співробітниками підприємства, а також з метою перевезення легких малогабаритних вантажів. Наведені доводи підтверджені залученими до матеріалів справи копіями наказів про введення в експлуатацію об'єктів основних засобів, наказів про порядок використання автомобілів на підприємстві, на підставі яких автомобілі закріплені за працівниками та учасниками Товариства, встановлені місячні ліміти палива /а.с. 173-178/. Залученими до матеріалів справи копіями наказів про відрядження генерального директора, договорів поставки сільськогосподарської продукції, комплексного страхування посівів, добровільного страхування майна /а.с. 179-235/ підтверджено, що згадані вище легкові автомобілі використовуються позивачем у процесі ведення звичайної господарської діяльності для пересування, вибуття у службові відрядження з метою укладення договорів на придбання сільськогосподарської продукції, посівних матеріалів, страхування посівів тощо. Суд погоджується з доводами позивача про те, що вищеописана діяльність загалом входить до процесу функціонування сільськогосподарського підприємства, остаточним результатом чого є виробництво сільськогосподарської продукції.

Суд також враховує, що у ході проведення планової виїзної документальної перевірки позивача контролюючий орган досліджував операції з придбання інших легкових автомобілів, зокрема, Renault Logan та SUZUKI Vitara, і за результатами опрацювання даного питання дійшов висновку, що суми ПДВ, сплачені у ціні зазначених автомобілів, можуть бути віднесені позивачем до скороченої декларації з ПДВ /а.с. 168/.

Так само, контролюючий орган не заперечує правомірність віднесення до скороченої декларації з ПДВ сум податку, сплаченого у зв'язку з придбанням паливно-мастильних матеріалів та запасних частин до вищезгаданих автомобілів.

Наведене є підставою для висновку про те, що придбані позивачем автомобілі призначені для використання у межах діяльності, пов'язаної з виробництвом сільськогосподарської продукції. А відтак, сплачені в ціні даних автомобілів суми податку на додану вартість позивачем правомірно віднесені до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок фіскального органу про порушення позивачем вимог підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи надані сторонами докази у справі в їх сукупності, суд зазначає, що контролюючим органом, як суб'єктом владних повноважень, не надано належних доказів, які свідчили б про наявність у первинних документах недостовірних відомостей, а також про спрямованість дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

А відтак, позов платника податку належить задовольнити.

При цьому, беручи до уваги те, що спірне рішення є правовим актом індивідуальної дії, а позивачем помилково розрахована суму грошового зобов'язання в оспорюваній частині, суд, керуючись приписами частини першої статті 2, частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.11.2017 № в частині збільшення ТОВ "Агротех-Гарантія" суми грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100" загалом у розмірі 2193290,25 грн (з них: 1462193,50 грн - за основним платежем, 731096,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями).

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 08 листопада 2017 року № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" () суми грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100" загалом у розмірі 2193290,25 грн (з них: 1462193,50 грн - за основним платежем, 731096,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" () судові витрати у розмірі 32899,32 грн (тридцять дві тисячі вісімсот дев'яносто дев'ять гривень тридцять дві копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2017 року.

Суддя О.О. Кукоба