Справа № 208/4616/17
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/4616/17
№ провадження 2-а/208/267/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.,

При секретарі - Корнієнко К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області «про зобов'язання вчинити певні дії»,

встановив:

21 серпня 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, через представника - ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання призначити пенсію за віком.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 серпня 2017 року відкрито провадження у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що до 1992 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала у АДРЕСА_1, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

09.06.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про визначення територіального органу, що має розглянути справу про призначення пенсії по суті. Листом Пенсійного фонду України від 22.06.2017 року повідомлено, що Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області визначено для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії.

25.05.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням управління № 15 від 07.06.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Рішенням управління № 7764 від 30.06.2017 року ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні виплати пенсії за віком.

Вважає протиправним рішення Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивачу.

В письмових запереченнях представник Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області проти задоволення позову заперечує.

Зазначає, що особа, яка звертається за пенсією повинна пред'явити паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації).

За наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України в м. Кам'янське. Не укладено міжнародного договору між Україною та Ізраїлем.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09.06.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про визначення територіального органу, що має розглянути справу про призначення пенсії по суті. Листом Пенсійного фонду України від 22.06.2017 року повідомлено, що Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області визначено для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії.

25.05.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішеннями Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 15 від 07.06.2017 року та № 7764 від 30.06.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності документів, що засвідчують місце проживання (реєстрації) на території України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49, другим реченням статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються лише в частині, що не суперечить нормам».

Конституційний Суд України в рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 8 КАС України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Отже, право громадянина на призначення пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні та відсутністю на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення. Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016р № 672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, зокрема впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Відповідно до абз.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її

відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією (254к/96-ВР), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Судом встановлено, що згідно паспорта НОМЕР_1 від 15.01.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_1, позивач є громадянкою України.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Згідно з розпискою-повідомленням про прийняття заяви і документів від 25.05.2017р. управлінням прийнято та не заперечується відповідачем документи на підтвердження особи позивача, її віку, громадянства, зміни прізвища при укладанні шлюбу, періодів навчання та роботи для зарахування до страхового стажу, ідентифікаційного номера.

Отже, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_4 склав 71 років, страховий стаж, враховуючи період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 від 23.06.1971 року та період роботи згідно з трудовою книжкою б/н від 25.08.1964 року склав понад 28 років.

Таким чином, позивач відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на признання пенсії за віком.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до п. 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Відповідно до п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Отже позивач у встановленому Законом порядку звернулася до управління із заявою про призначення пенсії та надала всі необхідні та достатні документи, відтак вимога позивача про зобов'язання призначити пенсію за віком з дати звернення - 25.05.2017р., в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства з врахуванням наданих документів, як непрацюючому пенсіонеру, підлягає задоволенню.

Аналогічні правові позиці викладені у постановах Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2016 року у справі № 667/1450/14-а, від 25 червня 2015 року у справі № 274/415/15-а та від 18 грудня 2014 року у справі № 712/14339/14-а.

Керуючись ст. 24 Конституції України, рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, статтями 6, 8, 9, 26, 27, 28, 40, 44, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», абз.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 5 Закону України «Про громадянство України», статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області «про зобов'язання вчинити певні дії» - задовольнити.

Зобов'язати Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з дати звернення - 25.05.2017 року, у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Івченко Т. П.