Справа № 820/5134/17
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2017 р. № 820/5134/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Вождаєвої М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - (Ізюмська міська рада Харківської області) - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа підприємець ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії начальника міськрайонного Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі та м. Ізюм ОСОБА_4 щодо включення у висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданий 25.04.2017 за № 150/122-17, умов при яких погоджується проект та скасувати окремі положення Висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданого 25.04.2017 за № 150/122-17 Міськрайонним управлінням в Ізюмському районі та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а саме в частині встановлення умов врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20, ч.2 ст.198 Земельного кодексу України, наступних питань, а саме: щодо категорії земель, за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами; скасувати рішення Ізюмської міської ради Харківської області 47 сесії 7 скликання від 28 серпня 2017 року № 1221 Про розгляд громадянина ОСОБА_1; зобовязати Ізюмську міську раду Харківської області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по вул. Сосновій, 2 в м. Ізюм Харківської області, який розроблений ФОП ОСОБА_5 та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновок відповідача від 25.04.2017 року № 150-122/17, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за умови врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20, ч.2 ст.198 Земельного кодексу України, прийнятий з порушенням норм ст.50 Закону України Про землеустрій , ст.ст.118, 1861 З К України, а отже має бути скасованим в цій частині з визнанням неправомірними дій начальника міськрайонного Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі та м. Ізюмі.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила залишити вимоги адміністративного позову без задоволення.

Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Ізюмської міської ради Харківської області надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідачі просили в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. разом з тим, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області просило розглянути справу у відсутність його уповноваженого представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Діяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб регулюються спеціальними нормами Закону України Про місцеве самоврядування в України , ст. 26 якого до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань з регулювання земельних відносин. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону виключно на пленарному засіданні міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.6-7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судовим розглядом встановлено, що 15.12.2014 року позивач звернувся до Ізюмської міської ради Харківської області із заявою про безоплатне одержання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,03 га., що розташована в м. Ізюм, по вул. Сосновій, 2 та розташована поряд із належною йому земельною ділянкою по вул. Челюскіна, 2 у м. Ізюм, відповідно до кадастрового плану.

Внаслідок неотримання відповіді у строки, визначені ч.7 ст.118 ЗК України, позивачем укладено з ФОП ОСОБА_5 договір на виконання землевпорядних робіт від 03.02.2015 року за № 08.

04.02.2015 року позивач повідомив Ізюмську міську раду про замовлення розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в порядку, визначеному ч.7 ст.118 ЗК України до якого додав договір на виконання землевпорядних робіт від 03.02.2015 року за № 08.

Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області 84 сесії 6 скликання від 16.02.2015 року № 2883 Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1М. позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 року по справі 623/2330/15-а рішення Ізюмської міської ради Харківської області 84 сесії 6 скликання від 16.02.2015 року Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1М. скасовано.

15.06.2016 року ФОП ОСОБА_5, з яким у позивача укладено договори стосовно розробки проекту землеустрою, звернувся до Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області із заявою про погодження документації із землеустрою.

29.06.2016 року листом № 96/41-16 позивачу відмовлено в погодженні документації з землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, розташованої по вул. Сосновій, 2 в м. Ізюм для ведення індивідуального садівництва та повернуто зазначений проект, як такий, що поданий безпідставно.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2016 у справі № 820/3901/16 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов'язано Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 від 15.06.2016 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по вул. Сосновій, 2 в м. Ізюм Харківської області, у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Згідно відомостей компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» зазначена постанова набрала законної сили 17.10.2016.

11.04.2017 ОСОБА_5 звернувся до Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про повторний розгляд його заяви від 15.06.2016 про погодження проекту з урахуванням судових висновків у адміністративній справі № 820/3901/16 (а.с.15).

25.04.2017 начальником Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_5 надано висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 150/122-17, відповідно до якого погоджено проект, розробленим ОСОБА_5 за умови врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20, ч.2 ст.198 Земельного кодексу України наступних питань: щодо категорії земель, за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами (а.с.17).

Рішенням Ізюмської міської ради VІІ скликання від 28.08.2017 № 1221 ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), яка розташована по вул. Сосновій, 2 у м. Ізюм Харківської області, який розроблено фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 Вирішено розглянути повторно звернення ОСОБА_1 після подання ним належним чином звірених копії паспорта, копії картки № 178 фізичної особи платника податків, копії витягу з Державного земельного кадастру № НВ-017 від 22.05.2017; оригінального примірника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 С.М.№ позитивного висновку щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, наданої за формою та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 580; позитивного висновку відділу містобудування архітектури та архітектурно-будівельного контролю апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради.

В обґрунтування вказаного рішення суду відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не додав до заяви висновок про погодження проекту землеустрою відділу містобудування, архітектури та архітектурно-будівельного контролю апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради та наданий висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 25.04.2017 № 150/122-17, виданий начальником міськрайонного Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі та м. Ізюмі не відповідає за формою та порядком його отримання вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 580 «Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», а саме: в тексті висновку зазначено, що проект погоджується за умови врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20, ч.2 ст.198 Земельного кодексу України наступних питань: щодо категорії земель за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами (а.с.31).

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2017 року позивачем було подано скаргу до Ізюмської міської ради, до якої було додані завірені копії документів для врахування їх під час прийняття рішення Ізюмською міською радою (а.с.21-28).

12 липня 2017 року ОСОБА_1 звертався до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4 із заявою про внесення змін до висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 25.04.2017 № 150/122-17, виключивши умови врегулювання питань щодо категорії земель, за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки та щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами (а.с.29).

На вказану заяву 13 липня 2017 року було надано відповідь № Н-132/0-0.23.021-122/152-17 про відсутність підстав для внесення змін у висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як встановлено судовим розглядом, висновок про погодження розробленого ФОП ОСОБА_5 «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва) розташованої по вул. Сосновій, 2 у м. Ізюм Харківської області від 25.04. 2017 № 150/122-17 було надано в рамках вимог, передбачених ст.ст.186 та 186-1 Земельного кодексу України на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 по справі № 820/3901/16 та з урахуванням висновків Харківського апеляційного адміністративного суду у цій справі від 15.03.2017.

Частиною 17 ст.186 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Аналогічна позиція міститься і у ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

При погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що у випадку невідповідності пакета документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів із землеустрою або містобудівній документації, відмові у погодженні має передувати повідомлення про необхідність усунення недоліків поданого пакету документів, із зазначенням строку для їх усунення. І тільки у випадку не усунення вказаних недоліків, заявникові має бути відмовлено у погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Із дослідженого в судовому засіданні висновку від 25.04.2017 № 150/122-17 вбачається, що він не відповідає вимогам ч.5 ст.1861 ЗК України, відповідно до якої органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Всупереч зазначеній нормі права начальником Головного управління Держгеокадастру у Харківській області міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі ОСОБА_4 зазначено про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з посиланням на виконання умов врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20 та ч.2 ст.198 Земельного кодексу України наступних питань, а саме: щодо категорії земель, за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами (а.с.17).

За правилами ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Ізюмської міської ради із заявою про погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами та підписання акту погодження.

Листом від 07.06.2016 № 1099 Ізюмська міська рада повідомила, що акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами не передбачені чинним законодавством України та не повинні міститься у матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно ст.50 Закону України «Про землеустрій» (а.с.93).

Враховуючи наведені положення, дії начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4 щодо включення у висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданий 25.04.2017 за № 150/122-17, в частині встановлення умов врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20 та ч.2 ст.198 Земельного кодексу України наступних питань: щодо категорії земель за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувача не можна вважати правомірними.

Суд зазначає, що порядок погодження проекту землеустрою визначений ч.ч.5-8 ст.1861 ЗК України, відповідно до яких органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

При погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що у випадку невідповідності пакета документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів із землеустрою або містобудівній документації, відмові у погодженні має передувати повідомлення про необхідність усунення недоліків поданого пакету документів, із зазначенням строку для їх усунення. І тільки у випадку не усунення вказаних недоліків, заявникові має бути відмовлено у погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно ч.9 ст.188 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте без урахування усіх обставин , що мають значення для прийняття рішення/вчинення дії п.3 ч.3 ст.2 КАС України

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріплених ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень. Таке втручання не може бути виправдане з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влад.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, тому завданням адміністративного судочинства є контроль за легітимністю прийняття рішення.

На підставі вищевикладеного, слід зазначити, що суд не може перебирати на себе повноваження та функції уповноваженого органу, втручаючись при цьому у внутрішньо - організаційну специфіку роботи та не вправі зобов'язувати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із вищезазначеним земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом в межах наданих йому законом повноважень.

За вказаних обставин суд не вправі втручатися у такі повноваження і зобовязувати відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), що розташована в по вул. Сосновій, 2 м. Ізюм Харківської області.

Таким чином, вищезазначена позовна вимога є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати Ізюмську міську раду Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по вул. Сосновій, 2 в м. Ізюм Харківської області, який затверджений ФОП ОСОБА_5 та надання вказаної земельної ділянки у власність позивачу.

За таких обставинах, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (квитанція про сплату судового збору у розмірі 1920,00 грн. від 17.10.2017 (а.с.5).

Крім того, ОСОБА_1 просив суд здійснити розподіл понесених ним судових витрат в тому числі і на правову допомогу адвоката.

За правилами ч.1 ст.90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як встановлено ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_1 підтверджуються договором № 294/1 про надання юридичних послуг та іншої правової допомоги адвоката від 11.12.2017, до якого надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2310 від 20.10.2006, актом приймання наданий послуг від 13.12.2017 та квитанцією про оплату правової допомоги адвоката у справі № 820/5134/17 № 912844602.2 від 11.12.2017 у сумі 1560,00 грн.

Таким чином, судові витрати на правову допомогу підлягають розподілу в порядку ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 94, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа підприємець ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії начальника міськрайонного Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі та м. Ізюм ОСОБА_4 щодо включення у висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданий 25.04.2017 за № 150/122-17, умов при яких погоджується проект та скасувати окремі положення Висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданого 25.04.2017 за № 150/122-17 Міськрайонним управлінням в Ізюмському районі та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а саме в частині встановлення умов врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20, ч.2 ст.198 Земельного кодексу України, наступних питань, а саме: щодо категорії земель, за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами.

Скасувати рішення Ізюмської міської ради Харківської області 47 сесії 7 скликання від 28 серпня 2017 року № 1221 Про розгляд громадянина ОСОБА_1.

Зобовязати Ізюмську міську раду Харківської області повторно прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по вул. Сосновій, 2 в м. Ізюм Харківської області, який розроблений ФОП ОСОБА_5 та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, 31, м. Ізюм, Харківська область, 64309) та Ізюмської міської ради Харківської області (, адреса: 64309, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1920,00 грн. (одна тисяча девятсот двадцять гривень) по 960,00 грн. (девятсот шістдесят гривень) з кожного окремо та витрати на правову допомогу у розмірі 1560,00 грн. (одна тисяча пятсот шістдесят гривень) по 780,00 грн. (сімсот вісімдесят гривень) з кожного окремо.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2017.

Суддя В.В. Єгупенко