Справа № 803/1569/17
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Справа № 803/1569/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Іванчук М. І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Трофимчука Ю. І., Пальчик В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся в суд з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області (далі - відповідач, ТУ ДСА України у Волинській області) про стягнення заборгованості по зарплаті у розмірі 5402,61 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що складає 25600,00 грн. за місць, починаючи з 21.08.2017 року по день винесення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2017 року позивача звільнено з посади судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Однак при звільненні ТУ ДСА України у Волинській області не було проведено з позивачем повний розрахунок, зокрема, лише частково виплачена вихідна допомога та утримано частину заробітної плати. Вказує на те, що лише у жовтні 2017 року йому було донараховано та виплачено вихідну допомогу за вислугу років у розмірі 28800,00 грн., а виплата утриманої заробітної плати взагалі не проведена. Вважає, що відповідач протиправно здійснив відрахування саме з відпускних коштів, а тому просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 5402,61 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

У письмових запереченнях представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача до ТУ ДСА України у Волинській області є безпідставними та необґрунтованими.

Представники відповідача у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 обіймав посаду судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Відповідно до розрахунку стажу, що дає право на доплату за вислугу років ОСОБА_1, станом на 19.10.2016 року позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 60 % (наказ від 19.10.2016 року № 22/02-04) (а.с. 26).

Згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 року № 32/02-06 судді ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 17 календарних днів - з 19.07.2017 року по 04.08.2017 року включно (а.с. 29). ТУ ДСА України у Волинській області у відповідності до вищевказаного наказу позивачу було нараховано та виплачено позивачу відпускні з розрахунку посадового окладу та доплати за вислугу років (а.с. 9).

На підставі повідомлення Вищої ради правосуддя від 18.07.2017 року № 11302/0/917 Ковельським міськрайонним судом Волинської області прийнято наказ від 18.07.2017 року № 19/02-04, яким відповідно до частини 8 статті 49, частини десятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» припинено судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 з 18.07.2017 року по 09.08.2017 року включно щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу судді, яка була встановлена наказом голови суду від 19.10.2016 року № 22/02-04 «Про збільшення розміру щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1» (а.с. 30). У відповідності до вищевказаного наказу ТУ ДСА України у Волинській області було здійснено перерахунок виплачених коштів за дні перебування судді ОСОБА_1 у додатковій оплачуваній відпустці, а саме з 18.07.2017 року по 09.08.2017 року знято доплату за вислугу років у розмірі 5402,61 грн.

Судом також встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 15.08.2017 року № 2424/0/15-17 суддю Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2017 року № 22/02-04 суддю ОСОБА_1 21.08.2017 року відраховано зі штату Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Пунктом 4 вказаного наказу передбачено виплатити позивачу вихідну допомогу, як судді, який вийшов у відставку в розмірі 3 (трьох) місячних суддівських винагород за останньою посадою (а.с. 24-25). Як вбачається з розрахункового листа позивача за серпень 2017 року та листа відповідача 01.11.2017 року № 2057/04-30, ТУ ДСА України у Волинській області позивачу було нараховано та виплачено розрахункові кошти у розмірі 58191,86 грн., в тому числі вихідна допомога у розмірі 48000,00 грн. (посадовий оклад 16000 х 3 місяці).

02.10.2017 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області прийнято наказ № 27/02-04 «Про внесення змін до наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2017 року № 22/02-04 «Про звільнення судді ОСОБА_1»», яким пункт 4 наказу від 21.08.2017 року № 22/02-04 викладено у такій редакції: «Виплатити судді ОСОБА_1 вихідну допомогу, як судді, який вийшов у відставку в розмірі 3 (трьох) місячних суддівських винагород за останньою посадою з урахуванням доплати за вислугу років» (а.с. 28). У жовтні 2017 року відповідачем донараховано та виплачено позивачу суму вихідної допомоги з доплатою за вислугу років у розмірі 28800,00 грн. (розмір вислуги років 60 % х 16000х 3 місяці).

Позивач не погоджуючись із відрахуванням відпускних коштів у розмірі 5402,61 грн. та невчасною виплатою усієї суми вихідної допомоги при виході у відставку звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Отже, спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який визначає забезпечення суддів, визначено, що судді, який має стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів з розрахунку посадового окладу та доплат, зокрема, за вислугу років, у розмірі встановленому частиною 5 статті 135 цього Закону.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2016 року № 22/02-04 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 60 % (стаж роботи станом на 19.10.2016 року - 25 років).

Наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 року № 32/02-06 позивачу надано додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 17 календарних днів - з 19.07.2017 року по 04.08.2017 року включно (а.с. 29).

Відповідно до частини 4 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

З наданих у судовому засіданні прояснень сторін слідує, що 14.07.2017 року ТУ ДСА України у Волинській області у зв'язку із наданням судді ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 року № 32/02-06 позивачу було нараховано та виплачено відпускні кошти з розрахунку посадового окладу та доплати за вислугу років у розмірі 60 %.

18.07.2017 року Вищою радою правосуддя ухвалено рішення, яким, тимчасово, до 09.08.2017 року відсторонено суддю Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Дана обставина не заперечується сторонами та підтверджується результатами розгляду питань порядку денного засідання Вищої ради правосуддя № 38 від 18.07.2017 року (а.с. 31-34).

На підставі повідомлення Вищої ради правосуддя від 18.07.2017 року № 11302/0/917 Ковельським міськрайонним судом Волинської області прийнято наказ від 18.07.2017 року № 19/02-04, яким відповідно до частини 8 статті 49, частини десятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» припинено позивачу з 18.07.2017 року по 09.08.2017 року включно щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу судді, копію вказаного наказу скеровано відповідачу для проведення відповідних розрахунків (а.с. 30).

Відповідно до вищевказаного наказу відповідачем здійснено перерахунок виплачених ОСОБА_1 відпускних коштів за період з 18.07.2017 року по 04.08.2017 року без урахування доплати за вислугу років у розмірі 5402,61 грн.

У позовній заяві та у судовому засіданні позивач зазначив, що відповідачем в порушення вимог частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснено відрахування саме з відпускних коштів.

Однак суд не погоджується з наведеним, з огляду на таке.

Згідно з частиною 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Статтею 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено порядок і строк відсторонення судді від здійснення правосуддя.

Так, частиною 8 вказаної статті визначено, що суддя на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді.

Вказана норма станом на день розгляду даної справи є чинною, неконституційною у встановленому Законом порядку не визнана.

Отже, судді, якого тимчасового відсторонено від здійснення правосуддя, незалежно від того чи перебуває він у стані тимчасової непрацездатності чи у щорічній оплачуваній відпустці, виплачується суддівська винагорода лише у розмірі посадового окладу без відповідних доплат.

Враховуючи те, що відповідачем 14.07.2017 року було виплачено ОСОБА_1 відпускні кошти з розрахунку посадового окладу та доплати за вислугу років, однак рішенням Вищої ради правосуддя від 18.07.2017 року позивача відсторонено від здійснення правосуддя до 09.08.2017 року, тобто в період його перебування у додатковій оплачуваній відпустці, тому, на думку суду, відповідач правомірно здійснив перерахунок виплачених позивачу відпускних коштів, знявши доплату за вислугу років за вказаний період у розмірі 5402,61 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ТУ ДСА України у Волинській області на користь позивача заборгованості у розмірі 5402,61 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 1 статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, вказаною нормою, передбачено виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, водночас не встановлено строку щодо виплати такої допомоги.

Як зазначалось вище, наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2017 року № 22/02-04 позивача відраховано 21.08.2017 року зі штату суду, Вказаним наказом також передбачено, зокрема, виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки; виплатити йому вихідну допомогу, як судді, який вийшов у відставку в розмірі 3 (трьох) місячних суддівських винагород за останньою посадою; копію наказу скерувати ТУ ДСА України у Волинській області для проведення остаточного розрахунку (а.с. 24-25).

З розрахункового листа ОСОБА_1 за серпень 2017 року та листа відповідача від 01.11.2017 року № 2057/04-30 вбачається, що ТУ ДСА України у Волинській області позивачу було нараховано та виплачено розрахункові кошти у розмірі 58191,86 грн., в тому числі вихідна допомога у розмірі 48000,00 грн.

У судовому засіданні представники відповідача пояснили, що позивачу у серпні 2017 року виплачено вихідну допомогу у розмірі 48000,00 грн. (посадовий оклад 16000 х 3 місяці) без урахування доплати за вислугу років, оскільки згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.07.2017 року № 19/02-04 ОСОБА_1 тимчасово було припинено з 18.07.2017 року по 09.08.2017 року щомісячну доплату за вислугу років. У зв'язку з цим відповідачем було направлено лист від 21.08.2017 року до ДСА України щодо надання роз'яснень про правильність нарахування позивачу вихідної допомоги (а.с. 41-42). Листом від 27.09.2017 року ДСА України повідомило, що враховуючи те, що на момент прийняття 15.08.2017 року Вищою радою правосуддя рішення про звільнення позивача було встановлено доплату за вислугу років з 10.08.2017 року, тому вихідна допомога йому повинна бути нарахована з урахуванням доплати за вислугу років (а.с. 40). На підставі наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2017 року № 27/02-04 ТУ ДСА України у Волинській області 10.10.2017 року донараховано та виплачено судді у відставці ОСОБА_1 суму вихідної допомоги з доплатою за вислугу років у розмірі 28800,00 грн. (60% х 16000 х 3 місяці).

Отже, в ході судового розгляду справи підтверджено те, що при виході у відставку судді ОСОБА_1 була виплачена вихідна допомога у розмірі 48000,00 грн. з розрахунку лише посадового окладу, а в подальшому у жовтні 2017 року було донараховано та виплачено йому суму такої допомоги з доплатою за вислугу років у розмірі 28800,00 грн., тобто, станом на день розгляду даної справи, відповідачем повністю виплачено позивачу вихідну допомогу у відповідності до вимог частини 1 статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також судом враховано рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013, в якому зазначено, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Отже, зважаючи на те, що вихідна допомога не належить до суддівської винагороди і не є складовою заробітної плати судді, відтак, на думку суду, на невиплату усієї суми такої допомоги при виході позивача у відставку не поширюються вимоги статті 117 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що під час розгляду даної справи встановлено правомірність здійснення ТУ ДСА України у Волинській області перерахунку виплачених позивачу відпускних коштів без урахування доплати за вислугу років у розмірі 5402,61 грн., відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТУ ДСА України у Волинській області є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексу законів про працю України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде складено 18 грудня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко