Справа № 0216/2а-3126/11
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2012-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 0216/2а-3126/11
Головуючий у 1-й інстанції: Добровольський В.В.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Боровицького О. А. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та стягнення грошової допомоги.

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2010 року даний позов задоволено:

визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправною в частині не нарахування позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу";

визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області протиправною в частині не виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу";

стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області на користь позивача грошову допомогу в розмірі 10 місячних її посадових окладів на посаді начальника УПФ України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Крім того, до суду надійшла заява управління Пенсійного фонду України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області від 15.02.2012 року про розгляд справи у відсутності відповідача та клопотання головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.02.2012 року про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.197 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції -змінити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач має загальний трудовий стаж роботи - 35 років, стаж державної служби - 20 років 01 місяць 08 днів, що підтверджується записами в трудовій книзі.

12 вересня 2011 року наказом №247-0 позивач звільнена з посади начальника управління Пенсійного фонду України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України та 13.09.2011 року достроково вийшла на пенсію до встановленого законодавством строку у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я.

На момент звільнення, маючи 20-річний стаж державної служби, позивачу згідно з положеннями ст.37 Закону України "Про державну службу" не було нараховано та не виплачено грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду із зазначеними позовними вимогами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про безпідставність апеляційних скарг та законність рішення суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України "Про державну службу". Цей же Закон визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Стаття 37 вказаного Закону регулює питання щодо пенсійного забезпечення і виплати грошової допомоги державним службовцям.

Так, відповідно до вимог зазначеної статті право на одержання пенсії державних службовців мають особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців.

Цією ж статтею встановлено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Водночас, відповідно до положень статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Таким чином, законодавцем встановлено додаткову соціальну гарантію з боку держави для певної категорії громадян, а саме: право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку за певних умов.

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористалась своїм гарантованим правом дострокового виходу на пенсію в порядку, передбаченому ст. 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", разом з тим її було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, слід зазначити, що норми статті 37 Закону України "Про державну службу" виплату грошової допомоги пов'язують з двома умовами: виходом на пенсію і стажем державної служби не менш як 10 років. При цьому ст. 37 цього Закону не містить спеціального застереження щодо обмеження виплати грошової допомоги у зв'язку зі звільненням працівника за статтею 40 КЗпП України, визначаючи необхідною умовою наявність у нього права на пенсію державного службовця згідно із Законом України "Про державну службу".

З матеріалів справи встановлено, що стаж державної служби позивача становить більше 10 років, крім того їй призначена пенсія за віком згідно із Законом України "Про державну службу".

В даному випадку в наявності обидві, визначені законом умови, які дають позивачу право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".

За таких обставин відповідачі, відмовивши позивачу у виплаті належної їй грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, діяли всупереч положенням ст. 37 Закону України "Про державну службу", у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про визнання дій неправомірними та стягнення грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково обрано спосіб захисту прав позивача шляхом стягнення грошової допомоги в розмірі 10 місячних її посадових окладів, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 №8-2, управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області, відповідно до покладених на нього завдань та наданих законом повноважень: веде облік застрахованих осіб; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства; виконує інші передбачені законодавством України функції.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України (чинного на час розгляду та вирішення даного спору судом першої інстанції), кошти Пенсійного фонду України зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду України і зберігаються на окремих рахунках його органів в уповноваженому банку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Кошти Пенсійного фонду України використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

За таких умов, колегія суддів вважає, що вірним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних її посадових окладів на посаді начальника УПФ України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу".

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області залишити без задоволення.

Постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги, - змінити.

Абзац 3 резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції:

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних її посадових окладів на посаді начальника УПФ України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу".

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Боровицький О. А.

Драчук Т. О.