Справа № 452/2894/16-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/8602/17
Судді Львівського апеляційного адміністративного суду Онишкевича Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити певні дії.
Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2016 року у справі № 452/2894/16-а позов було задоволено. Визнано дії Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії протиправними та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату їй пенсії у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 1 вересня 2015 року.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області було задоволено, скасовано постанову суду першої інстанції від 22 червня 2016 року та ухвалено нову про відмову у задоволенні позову.
Не погоджуючись із прийнятим судом апеляційної інстанції рішенням, вважаю за необхідне висловити свою окрему думку з огляду на таке.
Виходячи із приписів ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_2 України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 ст. 8 КАС України встановлено, що звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:
1) суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_2 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;
2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені ОСОБА_2 та законами України.
У разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 4 ст. 9 КАС України).
При зверненні до адміністративного суду позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, зокрема, приписами ст. ст. 8, 46 ОСОБА_2 України.
Згідно із положеннями ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.
ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.
Положеннями ч. 3 ст. 46 ОСОБА_2 України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.
До числа основних державних соціальних гарантій включаються:
мінімальний розмір заробітної плати;
мінімальний розмір пенсії за віком;
неоподатковуваний мінімум доходів громадян;
розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.
Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, який встановлений на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
Отже, підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.
При цьому отримання пенсії чи інші види соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування, які мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, законом не повязується із досягненням певного віку чи будь-якими додатковими вимогами.
Тому вважаю, що норми постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26 березня 2008 року «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», які суперечать приписам ст. 46 ОСОБА_2 України та ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», відповідно до приписів ч. 4 ст. 9 КАС України не підлягають застосуванню при вирішенні даного публічно-правового спору.
Одночасно вважаю, що на виконання приписів ч. 2 ст. 8 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинен при розгляді справи враховувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Так, у справі «Петриченко проти України» Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2016 року звертає увагу на те, що заявник вимагав у національних судах розрахунку розміру його пенсії у відповідності до вимог ст. 46 ОСОБА_2 України. Проте, як і у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), національні суди не зробили жодної спроби проаналізувати вимогу заявника з цієї точки зору, незважаючи на пряме посилання на неї у кожній судовій інстанції. Цілком проігнорувавши доводи заявника, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобовязання за пунктом 1 статті 6 Конвенції.
З огляду на викладене вважаю, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року було помилково скасовано постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2016 року у даній справі та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
Суддя Т.В.Онишкевич