Справа № 203/3133/17
Суддя: Казак С. Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/3133/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Чернишової Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що постановою №118-ДК/0080По/08/01/17 від 17.08.2017 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за фактом самовільного зайняття земельної ділянки ФГ «ЗОЗУЛІНО». Заперечуючи проти правомірності винесено постанови позивач зазначив, що дійсно є головою ФГ «ЗОЗУЛІНО» засновником якого був його батько ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та який згідно заповіту від 02.04.2012 року заповідав йому (позивачу) все майно, що буде належати йому на день смерті та на яке він матиме право. Відповідно до п.6.1 статуту ФГ «ЗОЗУЛІНО» для ведення фермерського господарства передано земельну ділянку площею 45,4 га, щ була передана в постійне користування ОСОБА_4 на підставі державного акту. Таким чином, останній, як засновник фермерського господарства на законних підставах набув право постійного користування земельною ділянкою і надана для ведення селянського (фермерського) господарства. Також вважає, що згідно ст.19 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» 1991 року та ст.19 діючого Закону України «Про фермерське господарство» право постійного користування земельною ділянкою входить до складу майна фермерського господарства та може спадкуватись. А тому, висновок відповідача щодо самовільного зайняття земельною ділянки є протиправним та не відповідає фактичним обставинам. В зв'язку з цим, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №118-ДК/0080По/08/01/17 від 17.08.2017 року та закрити провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях. Зокрема, посилався на те, що земельна ділянка передавалась в постійне користування ОСОБА_4 Останній не мав право передавати право користування земельною ділянкою іншим особам, за життя право користування земельною ділянкою у відповідності до діючого законодавства не переоформив. ФГ «ЗОЗУЛІНО» не є ані власником, ані законним користувачем земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно державного акту серії ДП АП №000086 від 17.01.1997 року ОСОБА_4 в постійне користування було передано земельну ділянку площею 16,4 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Апостолівської міської ради (колишня Михайлівська сільська рада) Дніпропетровської області.

Згідно рішення Апостолівської районної ради від 26.01.1999 року ОСОБА_4 було надано в постійне користування земельну ділянку площею 29,0 кв.м для ведення селянського (фермерського) господарства, про що внесено відповідний запис до державного акту серії ДП АП №000086 від 17.01.1997 року.

10.01.1997 року ОСОБА_4 було засновано та зареєстровано як юридичну особу ФГ «ЗОЗУЛІНО» ОСОБА_4

Згідно п.6.1 статуту ФГ «ЗОЗУЛІНО» в новій редакції, затвердженого та зареєстрованого 25.01.2006 року для ведення фермерського господарства «ЗОЗУЛІНО» передано в постійне користування земель ну ділянку площею 45,4 га, яка передана в постійне користування власнику цього фермерського господарства ОСОБА_4 згідно державного акту серії ДП АП №000086 від 17.01.1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

За життя останній склав заповіт, посвідчений нотаріально 02.04.2012 року, за яким все належне йому майно заповідав ОСОБА_3

В липні 2017 року відповідачем було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за наслідками якої складено акт перевірки від 26.07.2017 року, в якому зафіксовано факт самовільного зайняття головою ФГ «ЗОЗУЛІНО» ОСОБА_3 земельної ділянки площею 45,4 га на території Апостолівської міської ради Дніпропетровської області.

04.08.2017 року відносно голови ФГ «ЗОЗУЛІНО» ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.53-1 КУпАП, а 17.08.2017 року винесено постанову про визнання його винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту ч.2 ст.92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст.ст.116,118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із ч.1 ст.407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч.2 ст.407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та ч.2 ст.102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, ст.23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із ч.1 ст.20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Відповідні право висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі №6-2329цс16.

З урахуванням вищезазначеного, суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності користування земельною ділянкою ФГ «ЗОЗУЛІНО» з посиланням на складання ОСОБА_4 заповіту та набуття права користування земельною ділянкою в порядку спадкування з часу відкриття спадщини, оскільки вказане справо не увійшло до складу спадщини та припинилось з моменту смерті ОСОБА_4

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя у відповідності до п.6 Перехідних положень ЗК України не переоформив право користування земельною ділянкою.

Вказане свідчить про використання земельної ділянки ФГ «ЗОЗУЛІНО» на момент перевірки без достатніх правових підстав.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст.53-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за самовільне зайняття земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом встановлено, що вперше земельна ділянка була передана у передбаченому законом порядку в постійне користування ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства та використовувалась, як засновником відповідного фермерського господарства ФГ «ЗОЗУЛІНО», що узгоджувалось з діючими на той час нормами Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1990 року та Земельного кодексу України від 18.12.1990 року.

За вказаних обставин не проведення в подальшому переоформлення права користування земельною ділянкою не може розцінюватись як самовільне зайняття земельної ділянки та не утворює в діях позивача, як голови ФГ «ЗОЗУЛІНО», складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

В зв'язку з цим, оскаржувана постанова №118-ДК/0080По/08/01/17 від 17.08.2017 року підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а відповідні позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволенню.

В частині заявлених позивачем вимог про закриття провадження у адміністративній справі в задоволенні позову слід відмовити, оскільки вказане питання вирішується органом, що уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення та не відноситься до компетенції суду.

Керуючись ст.ст.11,71,159-163,171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №118-ДК/0080По/08/01/17 від 17 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо останню не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.Ю.Казак