Справа № 820/5007/17
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.12.2017 р. справа №820/5007/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

суддів - Кухар М.Д., Спірідонова М.О.,

за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В.,

представника позивача - Антіпіної І.В.,

представника відповідача - Кобилінської О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Новаагро"
до Державної фіскальної служби України
провизнання неправомірними дій, скасування рішення, визнання податкової накладної зареєстрованою, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро», у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання неправомірними дій щодо відмови у реєстрації податкової накладної органом ДФС України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, скасування рішення Комісії ДФС №158004/39820081 від 14.09.2017 р. про відмову в реєстрації податкової накладної №13 від 10.08.2017 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних, 2) визнання податкової накладної №13 від 10.08.2017 р. прийнятою та зареєстрованою органом ДФС України 10 серпня 2017 року.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що у межах діючого договору про визнання електронних документів склав і подав на реєстрацію спірну податкову накладну. Стверджував, що за відсутності визначених діючим законодавством підстав контролюючим органом було прийнято рішення про відмову у реєстрації податкової накладної. Виходячи з цих міркувань просив зобов'язати контролюючий орган провести реєстрацію спірних накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач, Державна фіскальна служба України, з поданим позовом не погодився, надав свої письмові заперечення.

Аргументуючи заперечення відповідач зазначив, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачені законом. Стверджував, що надані підприємством документи не давали змоги ідентифікувати та підтвердити господарські операції, а тому позивачу було цілком правомірно відмовлено у реєстрації податкових накладних. Стосовно вимоги про зобов'язання зареєструвати спірні податкові накладні зазначив, що вона є передчасною, оскільки стосується дискреційних повноважень податкового органу.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що 10.08.2017 р. платник податків склав податкову накладну за №13 на загальну суму - 1755450,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 292575,00 грн.).

31.08.2017р. позивач засобами телекомунікаційного зв'язку направив зазначену податкову накладену для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказані обставини підтверджуються квитанцією (а.с.13 зворот).

Доказів подання цієї накладної на реєстрацію саме 10.08.2017р. (на чому наполягає платник у тексті позову та ґрунтується вимога про визнання податкової накладної зареєстрованою датою 10.08.2017р.) позивачем до суду не подано, а судом самостійно при виконані вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Вказана податкова накладна 31.08.2017 р. була прийнята відповідачем, ДФС України до Єдиного реєстру податкових накладних з одночасним прийняттям рішення про зупинення реєстрації.

04.09.2017 р. року платник засобами телекомунікаційного зв'язку на виконання п. 201.16.2 ст. 201 Податкового кодексу України направив документи та пояснення стосовно цієї податкової накладної для продовження процедури реєстрації.

14.09.2017 р. за №158004/39820081 ДФС України було прийнято письмове рішення про відмову у реєстрації цієї податкової накладної.

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для прийняття спірного рішення суб'єкт владних повноважень обрав приписи п. 201.16.3 ст. 201 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження суб'єкта владних повноважень про надання платником податків копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Перевіряючи відповідність закону, зокрема, ч. 3 ст. 2 КАС України, юридичних та фактичних мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, суд зазначає, що правовідносини з приводу реєстрації складених платником податків податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних унормовані, насамперед, приписами ст. 200-1 та ст. 201 Податкового кодексу України, Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010 р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1246), нормами Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014 р. із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №569), нормами наказу Міністерства фінансів України від 13.06.2017 р. №567 «Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 р. за №753/30621) і відповідно нормами Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, нормами Порядку роботи комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 р. №566, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 р. за №752/30620; далі за текстом - Порядок №566), нормами Порядку розгляду скарг на рішення комісії Державної фіскальної служби про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 04.07.2017 р. №485; далі за текстом - Порядок №485).

Водночас з цим, визначаючись з приводу законодавства, котре має бути застосовано до спірних правовідносин, суд, насамперед, вважає за необхідне керуватись ст.ст. 8, 129 Конституції України, ст.ст. 8 і 9 КАС України, і віддати перевагу засаді верховенства права та пріоритет нормам діючого та схваленого Верховною Радою України міжнародного договору над приписами національного законодавства України.

Відтак, у силу приписів Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне поширити на спірні правовідносини дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція).

Так, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ч. 1 ст. 1); Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ч. 2 ст. 1).

У розумінні п. 14.1.38 ст. 14, п. 14.1.156 ст. 14, п. 14.1.179 ст. 14, ст.ст. 35-38, ст. 187, 200 Податкового кодексу кошти, котрі мають бути сплачені платником податку на додану вартість на користь Держави як виконання податкового обов'язку у межах господарської операції з поставки товару чи послуги за наслідками того звітного податкового періоду, коли відбулась ця господарська операція, на думку суду, однозначно слід кваліфікувати як майно за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як майно за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції слід також кваліфікувати і кошти, розміщені платником у порядку ст. 200-1 Податкового кодексу України на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (фізична наявність яких є обов'язковою передумовою для реєстрації конкретної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Застосовуючи до спірних правовідносин ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, суд доходить висновку, що у запровадженій ст. 201 Податкового кодексу України процедурі реєстрації складеної платником податків податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних має місце втручання Держави в майно платника податків.

Таке втручання передбачено законом - ст. 201 Податкового кодексу України - і відбувається у двох формах: у формі прийняття контролюючим органом рішення про зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та у формі прийняття контролюючим органом рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Втручання може переслідувати теоретично цілком легітимну мету - забезпечення податкової дисципліни.

Разом з тим, таке втручання з огляду на правило якості та чіткості закону як невід'ємного складового елементу юридичної визначеності не задовольняє вимогам необхідності у демократичному суспільстві у зв'язку з недотриманням балансу між публічними та приватними інтересами учасників спірних правовідносин.

По-перше, за наслідками такого втручання платник податків потрапляє у правове становище, у межах якого одночасно існує і обов'язок включити суму податку за виписаною податковою накладною до складу податкових зобов'язань з ПДВ відповідного звітного податкового періоду та сплатити цю суму до бюджету у якості податку, і перешкода у реєстрації цієї податкової накладної в Реєстрі податкових накладних.

При цьому, як рішення контролюючого органу про зупинення реєстрації податкової накладної, так і рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної по суті ставить під сумнів продовження існування правової підстави для одержання платником податків-постачальником грошових коштів від покупця в частині суми податку, нарахованої на договірну вартість товарів (послуг).

По-друге, у невизначене правове становище потрапляє і терорган ДФС України, котрий уповноважений здійснювати контроль за повнотою та своєчасністю справляння податку на додану вартість, адже факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (як за відсутності рішень контролюючого органу про зупинення реєстрації чи про відмову в реєстрації, так і за наслідками скасування цих рішень в адміністративному чи судового порядку) у підсумку може бути розцінений як результат здійснення заходів податкового контролю та як підтвердження законності господарської операції платника податків, у межах виконання зобов'язань за якою і була складена податкова накладна.

Проте, навіть незважаючи на явну непропорційність втручання, незабезпечення дотримання при такому втручанні правила юридичної визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права, наявність у втручанні одночасних ознак реалізації заходів як податкового контролю, так і державного примусу, суд все ж таки не вважає за можливе сприйняти ці обставини як достатні підстави для скасування рішень контролюючого органу з приводу реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та для обтяження контролюючого органу обов'язком зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, позаяк вбачає за необхідне з'ясувати фактичні обставини спірних правовідносин.

Розв'язуючи спір, суд бере до уваги, що законодавцем запроваджено наступний механізм виконання платником обов'язку з реєстрації податкової накладної.

Так, згідно з абз. 1 п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Аналогічне за правовою суттю правило включено законодавцем і до положень п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, де вказано, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абз. 1 п. 201.10 ст. 201); податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту абз. 2 п. 201.10 ст. 201).

Загальне правило виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість визначено п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України, де вказано, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому, на думку суду, не можна залишати поза увагою положення ст. 200-1 Податкового кодексу України, за приписами якої для виписування податкової накладної платник податків повинен мати на рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ суму коштів, не меншу від суми податку за складеною ним податковою накладною.

Наведений висновок підтверджується змістом п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Нормами Порядку №1246 визначено, що до Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких комісією, визначеною пунктом 201.16 статті 201 Кодексу (далі - комісія), прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації (п. 4 Порядку №1246); п та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192, пунктами 200-1.3, 200-1.9 статті 200-1та пунктами 201.1, 201.10 і 201.16 статті 201 Кодексу, а також з урахуванням Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не надаються отримувачу (покупцю) товарів/послуг, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування (п. 5 Порядку №1246).

Згідно з п. 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Як з'ясовано судом, між позивачем, ТОВ «ТД «Новаагро» (у якості постачальника), та ТОВ «СК -Агро» (у якості покупця) 08.08.2017 р. було укладено договір поставки №080817-1.

У зв'язку з виконанням зобов'язань за цим договором контрагентом позивача було проведено оплату товару згідно платіжного доручення №54352 від 10.08.2017 р.

Надходження коштів в оплату вартості товару на рахунок платника в установі банку згідно з приписами п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України і зумовило виписування податкової накладної №13 від 10.08.2017 р.

Владні повноваження ДФС України у спірних правовідносинах підлягали реалізації з урахуванням цих обставин, але матеріали справи не містять доказів фактично вірної та юридично правильної кваліфікації контролюючим органом цих обставин, т.я. доказів відсутності об'єкту оподаткування податком на додану вартість за спірною податковою накладною владним суб'єктом не добуто та до суду не подано.

Суд не знаходить підстав для визнання повноважень контролюючого органу з реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних дискреційними, адже спосіб реалізації згаданого повноваження (шляхом прийняття рішення про реєстрацію або шляхом прийняття рішення про відмову в реєстрації) залежить не від розсуду владного суб'єкта, а від існування визначених законодавством обставин.

З огляду на приписи ст.ст. 185, 187 Податкового кодексу України такими обставинами можуть бути обґрунтовані сумніви (розумні припущення тощо) контролюючого органу в наявності у спірних правовідносинах об'єкта оподаткування податком на додану вартість, тобто реальний ризик виписування особою податкової накладної за відсутності визначеної кодексом першої події.

Проте, у спірних правовідносинах факт обґрунтованості такого сумніву не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, що враховується судом як додаткова, самостійна та цілком достатня підстава для скасування спірних рішень контролюючого органу.

Окрім того, суд вважає, що спірне рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної не задовольняє вимозі юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст. 8 Конституції України принципу юридичної визначеності, позаяк не конкретизують з достатньою чіткістю та поза розумним сумнівом суті та змісту претензій владного суб'єкта до платника податків.

Відтак, спірне рішення контролюючого органу слід визнати таким, що суперечить ч.3 ст.2 КАС України і підлягають скасуванню.

Заявлена позивачем вимога про визнання неправомірними дій щодо відмови у реєстрації спірної податкової податкової накладної поглинається вимогою про скасування рішення контролюючого органу з приводу відмови в реєстрації спірної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому окремо не розглядається.

Вирішуючи спір за вимогою про визнання спірної податкової накладної зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних датою 10.08.2017р., суд, системно проаналізувавши положення ч. 1 ст. 2 КАС України та ст.ст. 185, 187, 200, 201 Податкового кодексу України, доходить висновку, що у спірних правовідносинах об'єктом судового захисту є не суб'єктивне право платника податків (оскільки має місце імперативно встановлений обов'язок здійснити реєстрацію податкової накладної), а саме інтерес платника на усунення створеної контролюючим органом перешкоди у виконанні обов'язку з реєстрації податкової накладної.

Спосіб захисту ущемленого інтересу платника податків на відсутність необґрунтованих перешкод у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у випадку прийняття контролюючим органом рішення про відмову в реєстрації податкової накладної положеннями чинного національного законодавства України не визначений.

Буквальне тлумачення змісту п. 201.1.16 ст. 201 Податкового кодексу України показує, що даною нормою охоплюється випадок зупинення реєстрації податкової накладної, а не випадок прийняття контролюючим органом рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Тому, визначаючись з приводу способів захисту інтересів платника у даному випадку, суд зазначає, що ущемлений інтерес платника податків на відсутність необґрунтованих перешкод у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, окрім визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної, може бути захищений у спосіб: 1) визнання права платника податків на реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних датою направлення засобами телекомунікаційного зв'язку (ч. 7 ст. 9 КАС України, п. 20.1.401 ст. 20 Податкового кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України), 2) визнання податкової накладної зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних датою направлення засобами телекомунікаційного зв'язку (ч. 7 ст. 9 КАС України та абз. 13 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України), 3) покладення на контролюючий орган обов'язку зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних датою направлення засобами телекомунікаційного зв'язку (п. 20 Порядку №1246), 4) покладення на контролюючий орган обов'язку зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних датою набрання законної сили відповідним рішенням суду (п. 20 Порядку №1246), 5) покладення на контролюючий орган обов'язку вирішити питання про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Обраний позивачем спосіб захисту - визнання податкової накладної дійсно передбачений законодавцем у положеннях Податкового кодексу України.

Проте, у силу абз. 13 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України цей спосіб може бути застосований лише до того випадку, у якому платник не одержав від контролюючого органу квитанції про юридичну долю направленої на реєстрацію податкової накладної протягом операційного дня, у межах якого відбулось таке направлення.

У ході розгляду справи судом виявлено, що платник склав спірну податкову накладну 10.08.2017р., а подав її на реєстрацію лише 31.08.2017р. (а.с.13 зворот) і в цей же день одержав від контролюючого органу відомості про прийняте рішення з приводу зупинення реєстрації.

За таких обставин, позов у цій частині не може бути задоволений через не підтвердження доводів позивача належними та допустимими у розумінні ст.70 КАС України доказами.

Наостанок, суд звертає увагу сторін по справі, що рішення суду у цій справі за жодних обставин не легітимізує господарської діяльності платника податків, не виключає можливості скоєння платником податків як податкових правопорушень, так і інших протиправних діянь, не обмежує повноважень відповідного тероргану ДФС України з приводу контролю за податковою дисципліною, позаяк предметом доказування у цьому спорі є виключно обставини наявності чи відсутності визначених законом підстав для нереєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Проведеним судовим розглядом встановлено факт порушення спірним рішенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин у галузі податкової справи лише в частині владного волевиявлення з приводу відмови у реєстрації податкової накладної, що є визначеною процесуальним законом підставою для визнання протиправним та скасування спірного правового акту індивідуальної дії.

Правових підстав для задоволення позову в решті вимог судом не виявлено.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 94 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

постановив:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Державної фіскальної служби України , яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №158004/39820081 від 14.09.2017 р. складеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новагро" (місцезнаходження - 61002, Харківська область, місто Харків, вул. Чернишевська, буд.№66; ідентифікаційний код - 39820081) податкову накладену №13 від 10.08.2017 року.

У решті вимог позов залишити без задоволення.

Роз'яснити, що постанова набирає законної сили згідно з ст..254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Роз'яснити, що постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 7 грудня 2017 року.

Головуючий суддя А.В. Сліденко

Суддя М.Д. Кухар

Суддя М.О. Спірідонов