Справа № 804/3912/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 р. Справа № 804/3912/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЗелецькому Р.Р.
позивача предстаника відповідача Гаркуши В.В. Іванової М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування наказу та запису, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень, просить:
- визнати незаконним та скасувати Наказ № 27о/с від 13.04.2017р. Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області;
- визнати недійсним запис в трудовій книжці про звільнення позивача на підставі пункту 4 частини 1 статті 83 та частини 2 статті 87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу» та скасувати його;
- поновити, ОСОБА_1 , на посаді провідного спеціаліста територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області;
- стягнути з Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення;
- стягнути з відповідача компенсацію за заподіяну мені моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцяти п`яти тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Наказом №27о/с від 13.04.2017р. він був звільнений із займаної посади (провідний спеціаліст ТСЦ №1244 РСЦ МВС в Дніпропетровській області) відповідно до п.4 ч.1 ст.83 та ч.2 ст.87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу». Із вказаним наказом в день звільнення його ознайомлено не було, витяг із наказу та трудову книжку було отримано лише 18.04.2017 року. Таким чином, відповідачем не було вжито необхідних заходів про повідомлення позивача про звільнення, а вказані вище дії є порушенням ст.47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Крім того, позивач зазначає, що його не може бути звільнено за підставами зазначеними у Наказі № 27 о/с від 13.04.2017р., оскільки перебіг захворювань переривався, із цього дня починав відраховуватись новий чотиримісячний термін або п`ятимісячний термін.
Також позивач зазначає, що застосування такої підстави для його звільнення, як не з`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, є неприпустимим, оскільки він перебував на лікарняному з 7 жовтня 2016 року і протягом року, тобто до 31 грудня 2016 року, був відсутнім на роботі через тимчасову непрацездатність менше ніж 150 календарних днів, а з 1 січня 2017 року розпочався новий відлік строку. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем протиправно розраховано 167 днів його не з`явлення на службу внаслідок тимчасової непрацездатності, оскільки не було враховано період відпустки, а також святкові та не робочі дні, а перебіг строку його знаходження у стані тимчасової непрацездатності треба розпочинати з 17.11.2016р., у зв`язку з чим, позивач зазначає, що він був відсутнім на роботі через тимчасову непрацездатність саме 130 днів, що є меншим ніж 150 днів, у зв`язку з чим, відсутні підстави для звільнення, а відтак оскаржуваний наказ про звільнення є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Від відповідача надійшло заперечення в яких він посилається на те, що у позивача відсутні правові підстави для задоволення позову та зазначає, що позивача було звільнено із займаної посади державного службовця відповідно до п.4 ч.1 ст.83 та ч.2 ст.87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу», а саме з підстави не з`явлення ОСОБА_1 на службі 167 календарних днів (протягом року) в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року внаслідок тимчасової непрацездатності. Таким чином, встановлювати факт безперервної непрацездатності працівника, як це вважає позивач не потрібно, оскільки, підставою звільнення позивача відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу» слугував саме факт не з`явлення внаслідок тимчасової непрацездатності позивача на службу 167 календарних днів протягом року. На підставі заяви позивача від 24.10.2016 та листка непрацездатності від 07.10.2016, йому було продовжено термін оплачуваної відпустки за 2016 рік, яка була надана на 11 календарних днів з 22 жовтня по 01 листопада 2016 року. Однак, під час перебування у відпустці, позивач знов перебував на лікарняному з 24 жовтня по 05 листопада 2016 року (13 днів). Позивач заяви про продовження відпустки чи її перенесення на інший період не надавав. В подальшому позивачем було надано ще 11 листків непрацездатності. В останньому лікарняному, що надав позивач зазначено стати до роботи 02 квітня 2017 року, а враховуючи вихідні дні, ОСОБА_1 повинен був стати до роботи 04 квітня 2017 року, проте до роботи не став, на телефонні дзвінки не відповідав, у зв`язку з чим, його було звільнено згідно п.4 ч1 ст.83 та ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу», саме з підстави не з`явлення на службі 167 календарних днів протягом року в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року внаслідок тимчасової непрацездатності.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та уточненнях і додаткових поясненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи викладені в запереченнях та доповненнях.
Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно Витягу з наказу Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №1о/с від 07.11.2015, ОСОБА_1 призначено прибулого за переведенням із ЦБДР та АС, підпорядкованого ДДАІ МВС України, з 07.11.2015р. діловодом сектору режимно-секретного та документального забезпечення РСЦ МВС в Дніпропетровській області.
Відповідно до наказів Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №1 від 09.11.15, №8 від 09.12.15, №1 від 05.01.16, №18 від 05.02.16, №38 від 09.03.16, №63 від 15.04.16, №86 від 13.05.16, №111 від 15.06.16, на ОСОБА_1 (діловода режимно-секретного та документального забезпечення) щомісячно у періоді з 09.11.15р., по 14.07.16р. покладалось тимчасове виконання обов`язків начальника ТСЦ №1244 РСЦ.
Наказом Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №24о/с від 12.07.16р., ОСОБА_1 діловода сектору режимно-секретного та документального забезпечення, на підставі його заяви, згідно зі ст.38 КЗпП України звільнено з 24.07.2016р.
Згідно Витягу з наказу Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №25о/с від 25.07.2016р., ОСОБА_1 призначено провідним спеціалістом територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, як такого, що успішно пройшов конкурс, з 25.07.16р. із випробувальним терміном 6 місяців.
Судом встановлено, ОСОБА_1 25.07.16р. прийняв присягу державного службовця та в період з 25.07.2016 року по 13.04.2017 року перебував на посаді державної служби категорії «В» - провідний спеціаліст Територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, що підтверджується вищевказаним наказом та трудовою книжкою ОСОБА_1 НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи.
Наказом Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №27о/с від 13.04.2017р., копія витягу якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 провідного спеціаліста ТСЦ №1244 РСЦ МВС в Дніпропетровській області звільнено із займаної посади відповідно до п.4 ч.1 ст.83 та ч.2 ст.87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу» з 13 квітня 2017р.
У вказаному наказі також зазначено:
«Виплатити компенсацію за 22 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за період робота з 25 липня 2016 року по 13 квітня 2017 року та за 11 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби понад 24 роки за цей же період.
Підстава: листи непрацездатності: від 07 жовтня 2016 року АДБ № 449080, виданий комунальним закладом «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 21»; від 24 жовтня 2016 року АДБ № 674805, виданий ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області»; від 07 листопада 2016 року АДБ № 696754, виданий поліклінікою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1»; від 30 листопада 2016 року АДБ № 658627, виданий поліклінікою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1»; від 07 грудня 2016 року АДБ № 658950, виданий поліклінікою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1»; від 21 грудня 2016 року АДБ № 697925, виданий поліклінікою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1»; від 11 січня 2017 року АГХ № 948296, виданий Дніпропетровським військовим госпіталем - військовою частиною НОМЕР_2 ; від 12 січня 2017 року АГХ № 948246, виданий Дніпропетровським військовим госпіталем - військовою частиною НОМЕР_2 ; від 01 лютого 2017 року АДБ № 687307, виданий ТОВ консультативно-діагностичним медичним центром «Ваш доктор»; від 10 лютого 2017 року АДБ № 085869, виданий поліклінікою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1»; від 06 березня 2017 року АДБ № 080503, виданий поліклінікою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1»; від 13 березня 2017 року АДБ № 105467, виданий ТОВ консультативно-діагностичним медичним центром «Ваш доктор»; від 23 березня 2017 року АГХ № 948267, виданий Дніпропетровським військовим госпіталем - військовою частиною НОМЕР_2 .
Так, згідно вказаних листів непрацездатності, копії яких наявні в матеріалах справи, судом встановлено перебування позивача на лікарняному у такий період:
- з 07 по 17 жовтня 2016 року - 11 днів (листок непрацездатності АДБ №449080 від 07.10.2016);
- з 24 жовтня по 05 листопада 2016 року - 13 днів (листок непрацездатності АДБ № 674805 від 24.10.2016);
- з 07 по 30 листопада 2016 року - 24 дні (листок непрацездатності АДБ № 696754 від 07.11.2016);
- з 01 по 06 грудня 2016 року - 6 днів (листок непрацездатності АДБ № 658627 від 30.11.2016);
- з 07 по 21 грудня 2016 року - 15 днів (листок непрацездатності АДБ № 658950 від 07.12.2016);
- з 22 по 31 грудня 2016 року - 10 днів (листок непрацездатності АДБ № 697925 від 21.12.2016);
- з 03 по 11 січня 2017 року - 9 днів (листок непрацездатності АДБ № 948296 від 11.01.2017);
- з 12 по 31 січня 2017 року - 20 днів (листок непрацездатності АДБ № 948246 від 12.01.2017);
- з 01 по 10 лютого 2017 року - 10 днів (листок непрацездатності АДБ № 687307 від 01.02.2017);
- з 11 лютого по 06 березня 2017 року - 24 дні (листок непрацездатності АДБ № 085869 від 10.02.2017);
- з 07 по 11 березня 2017 року - 5 днів (листок непрацездатності АДБ № 080503 від 06.03.2017);
- з 13 по 22 березня 2017 року - 10 днів (листок непрацездатності АДБ № 105467 від 13.03.2017);
- з 23 березня по 01 квітня 2017 року - 10 днів (листок непрацездатності АГХ № 948267 від 23.03.2017).
Згідно наказу Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №38о/с від 22.09.2016р., копія витягу якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін з 22.09 по 06.10.16р. та додаткову оплачувану відпустку за 2016р. з 07.10 по 21.10.2016р.
Наказом №43о/с від 28.10.2016р., ОСОБА_1 продовжено термін оплачуваної відпустки з 22.10 по 01.11.2016р.
У доповідній записці начальника ТСЦ №1244 РСЦ від 12.04.2017р. №31/4-1244-233 зазначено, що з 1 квітня 2017р. по 12 квітня 2017р. провідний спеціаліст ОСОБА_1 на роботу не з`являвся. 11 квітня 2017р. з 14 до 17год. на телефонні дзвінки не відповідав.
В Акті про ознайомлення державного службовця від 13.04.2017р. зазначено, що 13 квітня 2017 рок двічі: о 15 год. 33 хв. та о 15 год. 35 хв. спеціалістом сектору персоналу та зв`язків з громадськістю РСЦ ОСОБА_2 , у присутності заступника директора РСЦ ОСОБА_3 , завідувача сектору персоналу та зв`язків з громадськістю РСЦ ОСОБА_4 , провідного спеціаліста сектору персоналу та зв`язків з громадськістю РСЦ ОСОБА_5 та провідного спеціаліста сектору юридичного забезпечення РСЦ ОСОБА_6 з мобільного телефону з номеру НОМЕР_3 , який був включений на гучномовний зв`язок, на мобільний телефон ОСОБА_1 на номер НОМЕР_4 були здійснені вихідні виклики на які ОСОБА_1 не відповів.
13.04.2017 о 16 год. 44 хв. на телефонний номер НОМЕР_3 з телефонного номеру ОСОБА_1 НОМЕР_4 надійшов вхідний дзвінок, в ході телефонної розмови ОСОБА_1 був доведений зміст наказу РСЦ МВС в Дніпропетровській області від 13 квітня 2017 року № 27 о/с щодо його звільнення відповідно до пункту четвертого частини першої статті 83 та частини другої статті 87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу», з 13 квітня 2017 року. ОСОБА_1 був також повідомлений про необхідність прибуття до РСЦ МВС в Дніпропетровській області (м. Дніпро, проспект Праці, 16, каб. 404) для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку з ним.
Відповідачем в день звільнення позивача 13.04.2017 року на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 направлено засобами поштового зв`язку лист від 13.04.2017 року вих. №31/4-1305 (копія якого наявна в матеріалах справи) з рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджується реєстром на відправлення №80, списком згрупованих поштових відправлень №427 та фіскальним чеком «Укрпошта», яким позивача було повідомлено про прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та необхідність прибуття до РСЦ МВС в Дніпропетровській області для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку. Вказане поштове відправлення не було вручено позивачу та повернуто ДП поштового зв`язку «Укрпошта» 23.05.2017 року на адресу відповідача із позначкою пошти: «за закінченням терміну зберігання».
Також, відповідачем 13.04.2017 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 направлено той же лист від 13.04.2017 року №31/4-1316 із рекомендованим повідомленням про вручення. Вказаний лист позивач отримав 17.04.2017 про, що підтверджується витягом із сайту «Укрпошта» за штриховим ідентифікатором та не заперечується позивачем.
Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну службу» №889, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до статті 21 Закону № 889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Відповідно до статті 21 Закону № 889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
П.4 ч.1 ст.83 Закону №889, визначені підстави для припинення державної служби, зокрема державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Відповідно ч.2 ст.87 Закону №889, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.
Статтею 11 Закону України «Про відпустки» передбачено, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.
У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону.
Аналогічні вимоги містяться в ст.80 КЗпП України, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.
У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України "Про відпустки".
Щодо підстави звільнення позивача згідно п.4 ч.1 ст.83 та ч.2 ст.87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу» (не з`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності) та не згодою позивача із кількістю розрахованих днів, оскільки не було враховано період відпустки, а також святкові та не робочі дні, суд зазначає наступне.
Судом встановлено матеріалами справи підтверджено, підставою винесення оскаржуваного наказу стали листи непрацездатності позивача: АДБ №449080 від 07.10.2016 з 07 по 17 жовтня 2016 року - 11 днів; АДБ № 674805 від 24.10.2016 з 24 жовтня по 05 листопада 2016 року - 13 днів; АДБ № 696754 від 07.11.2016 з 07 по 30 листопада 2016 року - 24 дні; АДБ № 658627 від 30.11.2016 з 01 по 06 грудня 2016 року - 6 днів; АДБ № 658950 від 07.12.2016 з 07 по 21 грудня 2016 року - 15 днів; АДБ № 697925 від 21.12.2016 з 22 по 31 грудня 2016 року - 10 днів; АДБ № 948296 від 11.01.2017 з 03 по 11 січня 2017 року - 9 днів; АДБ № 948246 від 12.01.2017 з 12 по 31 січня 2017 року - 20 днів; АДБ № 687307 від 01.02.2017 з 01 по 10 лютого 2017 року - 10 днів; АДБ № 085869 від 10.02.2017 з 11 лютого по 06 березня 2017 року - 24 дні; АДБ № 080503 від 06.03.2017 з 07 по 11 березня 2017 року - 5 днів; АДБ № 105467 від 13.03.2017 з 13 по 22 березня 2017 року - 10 днів; АГХ № 948267 від 23.03.2017 з 23 березня по 01 квітня 2017 року - 10 днів.
Загальна кількість днів перебування позивача на лікарняному за вказаними листками непрацездатності становить 167 днів.
Міністерство соціальної політики України листом від 16.09.2015 № 523/18/99-15 роз`яснило особливості обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Мінсоцполітики нагадало, що обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (далі Порядок).
Так, у вказаному листі зазначено, що святкові та неробочі дні не потрібно виключати із складу календарних днів, за які обчислюється середній заробіток для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, аналогічно розрахунку середньої зарплати для обчислення страхових виплат за страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та допомоги по вагітності та пологах (п. 2, 3 Порядку).
Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачем при розрахунку днів неправомірно було враховано святкові та не робочі дні є необґрунтованими та судом не приймаються до уваги.
Щодо посилання позивача про неврахування відповідачем днів перебування його у відпустці, суд зазначає наступне.
Позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін (ст. 26 Закону України «Про відпустки» на 15 календарних днів, з 22 вересня по 06 жовтня 2016 року та додаткову оплачувану відпустку (ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» за 2016 рік з 07 по 21 жовтня 2016 року (14 календарних днів та 1 святковий день), копія Витягу з Наказу №38о/с від 22.09.2016 наявна в матеріалах справи.
Позивачем був наданий листок непрацездатності з 07 по 17 жовтня 2016 року - 11 днів (листок непрацездатності АДБ № 449080 від 07.10.2016), у зв`язку з чим, позивач перебував на лікарняному під час знаходження у відпустці.
При цьому, під час перебування у цій відпустці, позивач знов перебував на лікарняному з 24 жовтня по 05 листопада 2016 року (13 днів), листок непрацездатності АДБ № 674805 від 24.10.2016.
Суд звертає увагу на вимоги ст.11 Закону України «Про відпустки» якою передбачено, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.
У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону.
Аналізуючи викладене, суд звертає увагу, що під час розгляду справи встановлено, згідно вищевказаних 13-ти листків непрацездатності, позивач протягом перебування на посаді державної служби - провідного спеціаліста Територіального сервісного центру №1244 РСЦ МВС в Дніпропетровській області в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року протягом року не з`являвся на службу 167 календарних днів внаслідок тимчасової непрацездатності.
При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про необхідність встановлення факту безперервної непрацездатності та перебування його у відпустці поза межами лікарняних днів, оскільки, підставою звільнення позивача відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу» слугував саме факт не з`явлення внаслідок тимчасової непрацездатності позивача на службу 167 календарних днів протягом року, кількість яких позивачем не заперечується.
Таким чином, у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача визначені п.4 ч.1 ст.83 та ч.2 ст.87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу» (не з`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності).
Під час звільнення були вирішено питання про виплату компенсації за 22 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 25 липня 2016 року по 13 квітня 2017 року та за 11 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби понад 24 роки за цей же період.
Посилання позивача на упереджене ставлення з боку керівництва сервісного центру МВС України у Дніпропетровській області та наявності кримінальних проваджень, суд до уваги не приймає, оскільки такі посилання не відносяться до предмету розгляду даної справи.
Щодо посилання позивача про порушення процедури звільнення, а саме не ознайомлення його із наказом в день звільнення, не вручення трудової книжки, суд зазначає наступне.
В Акті про ознайомлення державного службовця від 13.04.2017р. зазначено, що 13 квітня 2017 рок двічі: о 15 год. 33 хв. та о 15 год. 35 хв. спеціалістом сектору персоналу та зв`язків з громадськістю РСЦ ОСОБА_2 , у присутності заступника директора РСЦ ОСОБА_3 , завідувача сектору персоналу та зв`язків з громадськістю РСЦ ОСОБА_4 , провідного спеціаліста сектору персоналу та зв`язків з громадськістю РСЦ ОСОБА_5 та провідного спеціаліста сектору юридичного забезпечення РСЦ ОСОБА_6 з мобільного телефону з номеру НОМЕР_3 , який був включений на гучномовний зв`язок, на мобільний телефон ОСОБА_1 на номер НОМЕР_4 були здійснені вихідні виклики на які ОСОБА_1 не відповів.
13.04.2017 о 16 год. 44 хв. на телефонний номер НОМЕР_3 з телефонного номеру ОСОБА_1 НОМЕР_4 надійшов вхідний дзвінок, в ході телефонної розмови ОСОБА_1 був доведений зміст наказу РСЦ МВС в Дніпропетровській області від 13 квітня 2017 року № 27 о/с щодо його звільнення відповідно до пункту четвертого частини першої статті 83 та частини другої статті 87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу», з 13 квітня 2017 року. ОСОБА_1 був також повідомлений про необхідність прибуття до РСЦ МВС в Дніпропетровській області (м. Дніпро, проспект Праці, 16, каб. 404) для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку з ним.
Відповідачем в день звільнення позивача 13.04.2017 року на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 направлено засобами поштового зв`язку лист від 13.04.2017 року вих. №31/4-1305 (копія якого наявна в матеріалах справи) з рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджується реєстром на відправлення №80, списком згрупованих поштових відправлень №427 та фіскальним чеком «Укрпошта», яким позивача було повідомлено про прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та необхідність прибуття до РСЦ МВС в Дніпропетровській області для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку. Вказане поштове відправлення не було вручено позивачу та повернуто ДП поштового зв`язку «Укрпошта» 23.05.2017 року на адресу відповідача із позначкою пошти: «за закінченням терміну зберігання».
Також, відповідачем 13.04.2017 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 направлено той же лист від 13.04.2017 року №31/4-1316 із рекомендованим повідомленням про вручення. Вказаний лист позивач отримав 17.04.2017 про, що підтверджується витягом із сайту «Укрпошта» за штриховим ідентифікатором та не заперечується позивачем.
Таким чином, відповідачем були вчинені достатні дії щодо ознайомлення позивача із наказом про звільнення та вручення йому трудової книжки.
Отже, в діях відповідача відсутні порушення положень ст. 47 КЗпП України, про які зазначає позивач, щодо обов`язку видачі працівнику в день його звільнення копії наказу, оскільки, з незалежних від волі відповідача обставин, останній не міг особисто вручити позивачу наказ, з підстав відсутності ОСОБА_1 13.04.2017 року на робочому місці.
Щодо доводів позивача про відсутність точного формулювання підстав його звільнення суд зазначає, що відповідачем зазначено підстави звільнення та зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону № 889-VIII, а саме «звільнено відповідно до пункту четвертого частини першої статті 83 та частини другої статті 87 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення) Закону України «Про державну службу».
Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, що підтверджено належними доказами, в діях відповідача відсутні порушення порядку звільнення Позивача.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідачем при винесенні оскаржуваного Наказу № 27о/с від 13.04.2017р. правомірність своїх дій доведена.
Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування Наказу № 27о/с від 13.04.2017р. є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення, поновлення позивача на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що вони є похідними від первісних, та відповідно також задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищевикладене, докази наявні в матеріалах справи станом на час розгляду справи, обґрунтування позову в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а в задоволенні поданого адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування наказу та запису, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова