Справа № 826/5584/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/5584/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Головуючого судді Келеберди В.І., суддів Федорчука А.Б., Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Київська ХІ століття», ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - Мін'юст, відповідач-1), Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України (далі також - Департамент, відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Київська ХІ століття» (далі також - ТОВ «Софія Київська ХІ століття», третя особа-1, ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2, третя особа-2), в якому позивач просив, з урахуванням уточнення позовних вимог:

- зобов'язати відповідачів скасувати запис в реєстрі прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Софія Київська ХІ століття» (, юридична адреса: м. Київ, пр-т Перемоги, 39/41 літера А) права власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, група приміщень, літера «З», загальною площею 319, 00 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00;

- зобов'язати відповідачів скасувати запис в реєстрі прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, група приміщень, літера «З», загальною площею 319, 00 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що особи, пов'язані з ТОВ «Софія Київська ХІ століття» незаконно використовуючи підроблені документи у вигляді технічного паспорту замовленого та виготовленого на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2013 року у справі № 2-7311/13, (760/27749/13-ц) на фактично неіснуючу нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, Шевченківський районі, АДРЕСА_1, в літ. «З» загальною площею 319, 00 кв.м. та свідоцтва про право власності на вищезазначену нежитлову будівлю намагаються заволодіти нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1

Крім того, позивач зазначає, що державними реєстраторами під час здійснення державної реєстрації права власності вказаного вище об'єкту нерухомості було допущено порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В наданих суду запереченнях проти адміністративного позову Мін'юст вказав, що рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності щодо об'єкту нерухомого майна: нежитлового приміщення, в літ. «З», розташованого в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ТОВ «Софія Київська ХІ століття» відповідно до вимог діючого законодавства, посилаючись на обставини, викладені в таких запереченнях.

Під час розгляду справи представник відповідача 1-2 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник ТОВ «Софія Київська ХІ століття» в ході судового розгляду заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи-2 у судове засідання не прибув, письмових заперечень проти позову, пояснень чи доказів щодо заявлених позовних вимог, на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові, не надав.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 01 листопада 2017 року не з'явився представник третьої особи-2, належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, та враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (сквер №2), загальною площею 125,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за позивачем проведено 23 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. згідно свідоцтва НОМЕР_2 про право на спадщину за законом.

Водночас, постановою слідчого слідчої групи ГСУ МВС України від 21 серпня 2015 року про визнання фізичної особи потерпілим визнано ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0014161 від 19 грудня 2014 року з правовою кваліфікацією злочинів, передбачених ч. 1 статті 190, ч. 2 статті 296 КК України.

Як зазначено у вказаній постанові, досудовим розслідуванням встановлено, що починаючи з грудня 2014 року особи, пов'язані з ТОВ «Софія Київська ХІ століття» незаконно використовуючи підроблені документи у вигляді технічного паспорту замовленого та виготовленого на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2013 року у справі № 2-7311/13, провадження № 760/27749/13-ц на фактично неіснуючу нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, Шевченківський районі, АДРЕСА_1, літ. «З» загальною площею 319, 00 кв.м. та свідоцтва про право власності на вищезазначену нежитлову будівлю, шахрайським шляхом подаючи документи до державних органів, підприємств, організацій вказані документи, що надають певні права та звільняють від обов'язків, вводячи в оману представників влади та місцевого самоврядування намагаються заволодіти нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1

30 березня 2017 року позивачу випадково стало відомо про те, що державним реєстратором була проведена державна реєстрація права власності щодо нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: вул. Алли Тарасової, 6, група нежитлових приміщень, літера «З», реєстраційний номер 19743701 за ТОВ «Софія Київська ХІ століття».

З боку третіх осіб продовжуються протиправні дій направлені на заволодіння майном, належним ОСОБА_1, що підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи протоколом № 6 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 11 квітня 2017 року - 13 квітня 2017 року, згідно якого було розглянуто проект рішення (ПР-13220 від 06 квітня 2017 року) «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Софія Київська ХІ століття» для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення з надання послуг населенню на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва».

Як зазначає позивач, вказана вище земельна ділянка, право користування якої намагається оформити третя особа-1, охоплює в тому числі земельну ділянку, на якій розташоване належне ОСОБА_1 нерухоме майно, що порушує його право на володіння, користування та розпорядження таким майном.

Вказані обставини зумовили позивача на звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені чинними на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» далі також - Закон).

Положеннями ч. 1 статті 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно ч. 1 статті 5 Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 2 статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 4 статті 9 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Реєстраційна справа включає документи, в яких містяться відомості про нерухоме майно, право власності на нього, інші речові права та їх обтяження (ч. 1 статті 14 Закону).

Відповідно до ч. 2 статті 14 Закону, документи розміщуються в реєстраційній справі у порядку їх надходження і нумеруються.

Частиною 1 статті 15 Закону визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абз.2 ч. 2 статті 15 Закону).

Відповідно до ч. 4 статті 15 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

У разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подаються оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі (ч. 3 статті 16 Закону).

Частиною 7 статті 16 Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону, текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю.

Положеннями ч. 1 статті 18 Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно п. 4 ч. 1 статті 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (далі також - Порядок).

Так, пунктом 7 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заява про державну реєстрацію подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви про державну реєстрацію в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу їх реєстрації.

Моментом прийняття заяви про державну реєстрацію вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус видає заявникові картку прийому заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форму та вимоги до оформлення якої встановлює Мін'юст (п. 8 Порядку).

Згідно п. 9 Порядку заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу.

Відповідно до п. 10 Порядку, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно п. 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до абз. 1 п. 13 Порядку, у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Державний реєстратор з моменту усунення обставин, що були підставою для прийняття ним рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, приймає рішення про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію. Перебіг строку державної реєстрації продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (абз. 5 п. 13 Порядку).

Згідно абз. 8 п. 13 Порядку, якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставини, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до п. 18 Порядку, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

За приписами п. 17 Порядку, на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державний реєстратор відкриває розділ у Державному реєстрі прав, реєстраційну справу та присвоює реєстраційний номер такому об'єкту.

Державний реєстратор оформляє рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в одному примірнику.

Пунктом 23 Порядку встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києві від 22 вересня 2017 року по справі № 826/5584/17, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві надано належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ та об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Алли Тарасової, буд. 6, група приміщень літ. «З».

Матеріалами реєстраційної справи встановлено, що 21 січня 2014 року ОСОБА_2 було подано державному реєстратору заяву про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Алли Тарасової, будинок 6.

Із вказаної заяви (реєстраційний номер 5126464) вбачається, що заявник просить здійснити державну реєстрації права приватної спільної сумісної власності на об'єкт нерухомого майна, місцезнаходження якого є: АДРЕСА_1.

До заяви ОСОБА_2 було додано: докази сплати державного мита; документи, що посвідчують особу заявника; копію рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2013 року по справі № 2-7311/13 (760/27749/13-ц); технічний паспорт на громадський будинок (призначення - нежитлова будівля) за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

При цьому, рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2013 року за третьою особою-2 визнано право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, літ. «З» в м. Києві.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення держаний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10419940 від 29 січня 2014 року, яким вирішив провести державну реєстрацію права власності (форма власності: приватна, розмір частки: 1) на нежитлове приміщення, в літ. З, за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1.

Також, рішенням державного реєстратора № 10419940 від 29 січня 2014 року відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

Як вже було зазначено вище, згідно п. 4 ч. 1 статті 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Водночас, аналіз поданих третьою особою-2 для реєстрації документів, не дає можливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки, зокрема, заява про реєстрацію прав містить відомості про те, що реєстрація здійснюється щодо об'єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, у той час як додані до такої заяви документи свідчать про те, що об'єктом реєстрації є об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, літ «З».

Відповідно подані документи не дають змогу встановити щодо якого об'єкту вона здійснюється, що є прямим порушення наведеної вище норми п. 4 ч. 1 статті 24 Закону.

Таким чином, розглянувши документи заявника, державний реєстр був зобов'язаний на підставі імперативної вимоги статті 4 Закону прийняти рішення про відмову в державній реєстрації права власності, а оскільки вказане ним зроблене не було, вбачається, що суб'єктом владних повноважень було допущено порушення порядку проведення державної реєстрації, що на думку суду є безумовною підставою для визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10419940 від 29 січня 2014 року.

При вирішенні даної справи, суд також враховує матеріали кримінального провадження № 0014161, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2014 року за правовою кваліфікацією злочинів, передбачених ч. 1 статті 190, ч. 2 статті 296 КК України, відповідно до яких досудовим слідством було встановлено, що починаючи з 2014 року особи, пов'язані з TOB «Софія Київська XI століття» (код за ЄДРОПУ 3929117), використовують підроблені документи, у тому числі технічний паспорт, наявний в матеріалах реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ «З».

Відповідно до ч. 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного і належного захисту прав та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі заявлених в рамках даної справи позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10419940 від 29 січня 2014 року.

Водночас, суд звертає увагу на те, що всі реєстраційні дії, здійснені за наслідком вчинення оскаржуваної реєстрації нерухомого об'єкта за адресою: АДРЕСА_1, в літ. «З» є протиправними як похідні від неї.

Відтак, рішення державних реєстраторів прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11175118 від 25 лютого 2014 року та про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13582622 від 05 червня 2014 року також визнаються судом протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Враховуючи визнану судом протиправність прийнятих державними реєстраторами рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10419940 від 29 січня 2014 року та № 13582622 від 05 червня 2014 року за суб'єктами ОСОБА_2 та ТОВ «»Софія Київська ХІ століття», позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Мін'юст скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 та TOB «Софія Київська XI століття» права власності щодо об'єкту нерухомого майна номер 00.

Судом не приймаються до уваги твердження представника третьої особи-1 про необхідність закриття провадження по даній справі з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ч. 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності здійснених державними реєстраторами записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідних рішень про державну реєстрацію права власності, що відповідає юрисдикції адміністративних судів, а відтак підстави для закриття провадження відсутні.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Суд оцінює докази відповідно до статті 86 КАС України, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням ч. 1 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280, 00 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного підприємства ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10419940 від 29 січня 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11175118 від 25 лютого 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13582622 від 05 червня 2014 року.

Зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати запис (номер 44669876, здійснений 25 січня 2014 року) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення (в літ. З), за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 319, 00 кв.м. за ОСОБА_2.

Зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати запис (номер 5914056, здійснений 24 травня 2014 року) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення (в літ. З), за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 319, 00 кв.м. за товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Київська XI століття» ().

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280, 00 (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б. Федорчук