Справа № 343/1562/17
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2017-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1562/17
Провадження №: 2-а/0343/156/17
ПОСТАНОВА

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої суддi ОСОБА_1,

секретаря Шикор Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Долинського відділу поліції Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 821786,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк оскарження постанови серії БР № 821786 від 29 серпня 2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанову серії БР № 821786 від 29 серпня 2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП визнати незаконною та скасувати, провадження по адміністративній справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою від 29.08.2017 р. на нього накладено стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень. Відповідно до вищевказаної постанови він 29 серпня 2017 року о 11.47 год. автомобілем ВАЗ-2103, н.з. А7585ІВ, в м. Долина по вул. Шевченка здійснив зупинку транспорного засобу менш як за 30 метрів до посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху. Вказаного порушення він не здійснював, оскільки він виїхав з території ринку і рухався обабіч тротуару і посадкового майданчика до перешкоди у виді автомобіля, який дійсно був припаркований з порушенням ПДР. Він намагався його об'їхати і влитися в потік автомобілів. В цей час з другорядної дороги виїхав автомобіль патрульної поліції, який пропустив його автомобіль попереду себе. Далі вказаний автомобіль рухався за ним через кільце по вул. Б.Хмельницького та частиною вул. Грушевського, де, недоїжджаючи до супермаркету "Кошик", зупинив його. На місці зупинки поліцейський виніс постанову, хоча у ній зазначено, що вона складена по вул. Шевченка. Під час винесення постанови працівник поліції не представився, залякував його, не випускав з машини його неповнолітніх дітей, позбавив його права надати пояснення та права на правову допомогу. Крім того, працівник поліції, не зважаючи на те, що він не був згідний з правопорушенням, попередньо не склав протокол про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова була направлена йому простим листом 06.09.2017 р. та отримана ним 12.09.2017 р., хоча в постанові записано, що постанова направлена рекомендованим листом 31.08.2017 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав, зіславшись на вищевикладене, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що призупинення його транспортного засобу було зумовлене тим, що, виїжджаючи з ринку, він мав намір влитись в потік автомобілів, однак попереду нього стояв автомобіль, який не давав йому змоги проїхати. В цей час до його автомобіля підбіг односельчанин, щоб запитати, чи він їде додому та чи зможе його взяти. Працівники поліції якраз зафіксували цей момент, посилаючись, що він здійснював висадку пасажира. Однак, якщо б вони надали відеофіксацію вказаної події, з неї б можна було встановити, що автомобіль його не зупинявся та пасажир з нього не виходив. Розуміючи, що таким чином буде виявлено протиправність їх дій та винесення постанови, вони умисно не зберегли вказаний доказ, хоча знали про поданння ним скарги як до вищестоячого органу, так і до суду. Відповідач жодним чином не підтверджує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, не надає його відеофіксацію, а представлені світлини тільки підтверджують, що на кожній з них його транспортний засіб зафіксовано в іншому положенні та місці, що свідчить про його рух. Строк оскарження постанови ним пропущений з поважних причин, оскільки він отримав постанову тільки 12.09.2017 р. Крім того, він попередньо звернатвся зі скаргою до відділу поліції, однак його скарга була залишена без задоволення, тому він звернувся до суду.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заперечення, в яких зазначив, що під час патрулювання вул. Шевченка та вул. Привокзальна, а саме під час виїзду з вул. Привокзальна ним було помічено автомобіль ВАЗ-2103, який здійснив зупинку транспортного засобу для висадки пасажира ближче ніж 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів. Позивач зазначає, що він не здійснював зупинку транспортного засобу, а здійснював об'їзд іншого автомобіля, однак із фото, долучених до матеріалів позову, чітко видно як з автомобіля вийшов пасажир. Щоб не створювати заторів та аварійної обстановки на дорозі, а також незручностей для інших учасників дорожнього руху по вул. Шевченка, даний автомобіль було зупинено після проїзду всіх перехресть з інтенсивним рухом. Після зупинки транспортного засобу, позивачу було роз'яснено суть правопорушення, передбаченого ч. 1 с.т 122 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення ним було проведено з дотриманням вимог ст.ст. 222, 276, 278-280 КУпАП. Оскаржувану постанову було винесено згідно ст. 285 КУпАП негайно, на місці розгляду її оголошено. Від підписання та отримання постанови позивач відмовився, тому вона була направлена йому протягом трьох діб поштовим листом. У задоволенні позову просив відмовити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 821786, винесеної 29 серпня 2017 року, ОСОБА_2 29 серпня 2017 року о 11.47 годині в м. Долина по вул. Шевченка здійснив зупинку транспортного засобу менш як за 30 метрів до посадкового майданчика для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.п. 15.9 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

В оскаржуваній постанові вказано, що позивач порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху, якою передбачено, що зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Незважаючи на те, що в п. 15.9 ПДР визначено кілька підпунктів, у оскаржуваній постанові будь-якого з підпунктів не зазначено. Крім того, у постанові зазначено, що місцем розгляду справи є вул. Шевченка, хоча позивач вказав, що розглядалася справа про адміністративне правопорушення на іншій вулиці, що підтвердив у своїх запереченнях і відповідач.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

До матеріалів справи відповідачем долучено фотосвітлини (а.с. 18-20, 29-30), які суд не може взяти до уваги як доказ на підтвердження винуватості позивача, оскільки з них не можна встановити хронології події, яка на них відображена. Крім того, на вказаних фото відсутні дорожні знаки, якими позначається місце зупинки маршрутних транспорних засобів та відліковується 30-метрова відстань, в межах якої згідно з п. 15.9 (е) ПДР заборонена зупинка транспортних засобів. До оскаржуваної постанови, як і до матеріалів справи не долучено будь-яких схем, а поле постанови "До постанови додаються" взагалі не заповнено.

Як на підтвердження вини позивача, відповідач вказує на те, що з автомобіля вийшов пасажир, однак маючи можливість встановити цю особу, допитати такого пасажира в якості свідка, відповідач не робить цього, як і не обгрунтовує свою позицію поясненнями будь-яких інших свідків.

Більше того, як вказав позивач, йому відомо, що працівники поліції проводили відеозйомку, однак, на вимогу суду така не була надана відповідачем, який вказав, що в Долинському відділенні поліції відсутня архівація відеозаписів із автомобільного реєстратора, тому надати відеозапис відеофіксації не може (а.с. 28). Проте, суд звертає увагу на те, що вказуючи на відсутність збереження даних, відповідач знову долучає копії фотосвітлин, які є кращої якості (а.с. 29-30), ніж ті, що були долучені ним попередньо (а.с. 18-20). Більше того, згідно наказу Департаменту патрульної поліції № 14/1 "Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних" від 24.11.2015 р. термін зберігання відео на сервері 30 діб, який може бути продовжено за розпорядженням начальника управління у випадку отримання скарги від особи на рішення, дії чи бездіяльність працівників патрульної поліції. Позивач в судовому засіданні вказав на те, що перед зверненням до суду він звертався до відповідача зі скаргою, про наявність даного спору у суді відповідачу було відомо ще 19 вересня 2017 року (а.с. 21), що свідчить про те, що з часу винесення постанови 29.08.2017 р. термін зберігання відео не минув, проте останній не вжив заходів для збереження відеофіксації, постановленого в провину позивачу правопорушення.

Щодо тверджень позивача про те, що його право на захист було порушено і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення від працівника поліції зазнали тиску його діти, то такі є голослівними і не підтвердженими будь-якими доказами.

Також, як на підтвердження своїх позовних вимог, позивач вказує на те, що поліцейським, не зважаючи на його заперечення, не було складено протокол про адміністративне правопорушення, що є порушенням вимог законодавства. З приводу вказаного суд зазначає, що статтею 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2).

Тобто нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, складання протоколу про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення дорожнього руху не є обов'язковим. В той же час, відсутність протоколу, в якому зафіксовано обставини скоєння правопорушення, позбавили відповідача належного та допустимого доказу наявності правопорушення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо доведення правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає в суду обґрунтованого сумніву.

Виходячи з наведеного, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 821786, винесену 29 серпня 2017 року відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП України, слід визнати незаконною та скасувати.

Вимога про закриття провадження по адміністративній справі не підлягає до задоволення, оскільки таке є повноваженням органу правомочного розглядати справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 293 КУпАП.

Таким чином, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання поновлення строку звернення до суду, суд виходить з тих міркувань, що оскаржувана постанова була винесена 29 серпня 2017 року, у ній нема відмітки про її отримання в день винесення, а її копія згідно даних постанови була надіслана ОСОБА_2 рекомендованим листом № 5961 від 31.08.2017 р., хоча, як вказав позивач, направлена вона простим листом 06.09.2017 р. (а.с. 8) та отримана ним 12.09.2017 р. До суду з адміністративним позовом він звернувся 13.09.2017 р., тобто в межах строків, встановлених ст. 289 КУпАП, тому з метою забезпечення доступу до суду строк звернення з адміністративним позовом слід поновити.

На підставі ст.ст. 247, 251, 258, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 11, 69, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства, п. 15.9 Правил дорожнього руху, наказу Департаменту патрульної поліції № 14/1 "Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних" від 24.11.2015 р., керуючись ст.ст. 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Долинського відділу поліції Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 821786 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 821786, винесену 29 серпня 2017 року відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

В частині позовних вимог про закриття провадження по адміністративній справі відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Суддя:

Повний зміст постанови складено: 15 грудня 2017 року.