Справа № 810/1252/17
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року № 810/1252/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження 1986 р. Київської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій, скасування рішення, оформленого протоколом та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

3 квітня 2017 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 р. Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 1), Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2) про (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнання протиправними дій відповідача 1, які полягали у непідтвердженні статусу позивача евакуйованого із зони відчуження Чорнобильської АЕС;

- визнання протиправними дій відповідача 1, які полягали у визнанні безпідставно виданим посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії Б на ім'я позивача (далі - посвідчення потерпілого категорії 2);

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1, оформленого протоколом від 21 квітня 2016 р. № 184;

- зобов'язання відповідача 2 повернути вилучений у позивача оригінал посвідчення потерпілого категорії 2 (а.с. 3-9).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 квітня 2016 р. відповідачем 1 були вчинені протиправні дії (не підтверджено статус позивача евакуйованого із зони відчуження Чорнобильської АЕС та визнано безпідставно виданим посвідчення потерпілого категорії 2), а також прийнято протиправне рішення (про непідтвердження статусу позивача, як особи евакуйованої із зони відчуження Чорнобильської АЕС та визнання безпідставно виданим посвідчення потерпілого категорії 2) (а.с. 43-49).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що під час розгляду поданих Управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області (далі - УПФУ у м. Славутичі) документів позивача встановлено факт навчання позивача в м. Боярка станом на дату аварії на Чорнобильській АЕС, що унеможливлює його проживання в цей час в с. Зимовище Чорнобильського району Київської області (а.с.59-61).

13 грудня 2017 р. представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідачів 1,2 проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

21 квітня 2016 р. відповідачем було прийнято рішення, оформлене протоколом № 184, про:

- не підтвердження проживання (перебування), прописку на момент аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження та евакуацію в установленому порядку;

- визнання безпідставно виданим посвідчення потерпілого категорії 2;

- визнання недійсною довідки № 84008 (додаток № 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМУ від 20.01.97 № 51) (а.с. 63).

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до вимог ст. 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, крім іншого: евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до ст. 4 Закону є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Як убачається з ст. 65 Закону №796-XII, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. № 501 (в редакції, чинній на час видачі посвідчення) потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. № 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

У подальшому, постановою КМУ №51 від 20 січня 1997 р. було затверджено новий Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.4 Порядку, аналогічно зазначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. №224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Положення встановлено, що посвідчення видається потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки №3 або №4).

Відповідно до вимог п. 12 Порядку № 51 спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт. Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

Спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами п. 1 Положення про Комісію Київської обласної державної адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, що є додатком до розпорядження Голови Київської обласної державної адміністрації від 5 листопада 1998 р. № 594 (далі - Положення № 594), відповідач є колегіальним органом і утворюється розпорядженням голови облдержадміністрації.

Відповідно до вимог п. 3 Положення № 594 основним завданням Комісії є всебічне і об'єктивне вивчення документів осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, при визначенні статусу яких виникли спірні ситуації.

Як убачається з п. 4 Положення № 594, Комісія в межах своїх повноважень приймає рішення, зокрема:

- про визнання статусу учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- про визнання статусу евакуйованих із зони відчуження в 1986 році;

- про визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії.

Згідно з вимогами п. 5 Положення Комісія має право запитувати від райдержадміністрацій, міськвиконкомів, підприємств, установ і організацій необхідну інформацію і документи, які б сприяли прийняттю об'єктивних рішень.

При розгляді відповідних справ Комісія може запрошувати на свої засідання і заслуховувати пояснення як заявників, так і окремих посадових осіб.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Позивач з 1969 р. мешкав разом з батьками у с. Зимовище Чорнобильського району Київської області.

13 липня 1992 р. позивач, після одруження, змінив прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_1.

3 листопада 1993 р. позивач отримав посвідчення потерпілого громадянина (громадянки) евакуйованого (ої) у 1986 році із зони відчуження (Категорія 2) Серія Б № 007595 (а.с. 15).

У 2015 р. позивач звернувся до УПФУ в м. Славутичі для оформлення пільгової пенсії, у зв'язку з чим названим УПФУ було направлено відповідний запит до відповідача 2.

Разом із запитом на адресу відповідача 2, з-поміж іншого, було направлено копію диплому Українського республіканського заочного технікуму Держагропрому УРСС, відповідачем 1 було встановлено, що позивач у період з 1984 р. по 1988 р. навчалась у зазначеному технікумі (м. Боярка, Києво-Святошинський р-н, Київська обл.).

З метою перевірки названих даних відповідачем 2 було направлено запити до:

- відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярський коледж екології і природних ресурсів" (правонаступник Українського республіканського заочного технікуму Держагропрому УРСС);

- Архівного відділу Іванківської райдержадміністрації, у якому зберігалися списки осіб, евакуйованих із с. Зимовище, в якому у 1986 р. проживали батьки позивача.

Названими установами було надано відповіді, а саме, направлено на адресу відповідача 2:

- лист відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярський коледж екології і природних ресурсів", згідно з яким позивач дійсно був зарахований на денну форму навчання в Українському Республіканському заочному сільськогосподарському технікумі республіканського заочного технікуму Держагропрому УРСС з 1 вересня 1984 р. (наказ від 21 серпня 1984 р. № 152) і відрахована у зв'язку із закінченням технікуму з 27 лютого 1988 р. (наказ від 27 лютого 1988 р. № 42) та одержала диплом із спеціальності "Захист рослин" з присвоєнням кваліфікації агронома по захисту рослин (а.с. 70);

- архівна довідка Архівного відділу Іванківської райдержадміністрації від 21 грудня 2015 р. № 05-06/153, згідно з якою в списках громадян, евакуйованих по ОСОБА_3 сільській раді за 1986 рік значиться сім'я ОСОБА_2 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_6 (дочка) (а.с. 69).

12 лютого 2016 р. відбулося засідання відповідача, на якому були розглянуті питання підтвердження статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження (а.с. 18 на звороті).

Згідно з витягом з протоколу № 183 від цієї дати відповідачем 1 було прийнято рішення:

- направити справу на доопрацювання;

- повернутися до розгляду питання після надання додаткових документів;

-зобов'язано позивача надати особисте письмове детальне пояснення щодо фактичного місця проживання та навчання на дату аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. та евакуації.

7 квітня 2016 р. позивач надала пояснювальну записку, в якій зазначила, що 25 квітня 1986 р. приїхала на вихідні до батьків у с. Зимовище, у зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС 4 травня 1986 р. була евакуйована разом із сім'єю до с. Майданівка Бородянського р-ну Київської обл. (а.с. 19).

У подальшому, 21 квітня 2016 р. відповідачем 1 було прийнято оскаржуване рішення, оформлене протоколом № 184 (а.с. 20).

Як убачається з витягу з цього протоколу, відповідач дійшов висновку, що представлені документи не підтверджують статус позивача як особи, евакуйованої із зони відчуження.

Крім того, відповідач дійшов висновку про те, що на дату аварії позивач навчався в м. Боярка.

До того ж відповідач вирішив:

- визнати посвідчення 2 категорії виданим безпідставно;

- що безпідставно видане посвідчення підлягає вилученню;

- визнати довідку № 84008 не дійсною (а.с. 20).

При вирішенні справи судом враховано, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, предметом дослідження в межах даної адміністративної справи є дотримання відповідачем вимог названих норм та нормативних актів, якими врегульовано його діяльність.

Стосовно прийняття відповідачем рішення про визнання протиправним посвідчення категорії 2, судом встановлено таке.

Під час розгляду даного питання в розпорядженні відповідача були копії:

- паспорта позивача з відміткою про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_7 18 липня 1992 р.;

- свідоцтва про народження позивача серія 1-ОК № 115499;

- свідоцтва про шлюб позивача з ОСОБА_7;

- довідки Рудницької сільської ради Баришівського району Київської області від 11 лютого 2015 р. № 68, згідно з якою ОСОБА_6 проживала в 10ти кілометровій зоні, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно запису в погосподарській книзі ОСОБА_3 сільської ради № 2, особовий рахунок № 151 з 26 квітня по 4 травня 1986 р. знаходилася в зоні відчуження в с. Зимовище;

- пояснювальної записки позивача від 7 квітня 2016 р., згідно з якою вона 25 квітня 1986 р. приїхала на вихідні до батьків у с. Зимовище, у зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС 4 травня 1986 р. була евакуйована разом із сім'єю до с. Майданівка Бородянського р-ну Київської обл.;

- архівної довідки Архівного відділу Іванківської райдержадміністрації від 2 липня 2016 р. № 05-06/107, згідно з якою в списках громадян, евакуйованих по ОСОБА_3 сільській раді за 1986 рік значиться ОСОБА_6 (дочка);

- довідки Рудницької сільської ради Баришівського району Київської області від 15 липня 2016 р. № 368, згідно з якою позивач був знятий з реєстрації 14 червня 1986 р. з с. Зимовище згідно будинкової книги № 3;

- будинкової книги № 3.

Проте, перелічені документи під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем 1 враховані не були.

Крім того, позивачем на обґрунтування позову були подані суду інші докази, а саме:

- копію довідки виконкому Рудницької сільської ради Баришівського району Київської області від 10 серпня 2017 р. № 136/02-23, згідно з якою у списку громадян ОСОБА_3 сільської ради, евакуйованих з с. Зимовище в с. Майданівку була допущена помилка, а саме, невірно надруковано рік народження позивача - ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, правильним є ІНФОРМАЦІЯ_3;

- копію погосподарської книги № 2 ОСОБА_3 сільської ради, в якій зазначено позивача;

При вирішенні справи судом враховано, що незважаючи на неодноразові вимоги суду відповідачами 1,2 не було подано повний текст протоколу № 184 засідання відповідача 1 від 21 квітня 2016 р.

Водночас, у наявному витязі з цього протоколу єдиною підставою прийняття оскаржуваного рішення було визначено - "На момент аварії навчання в м. Боярка" (а.с. 20).

Проте, встановлена відповідачем 1 така обставина як навчання позивача в м. Боярка сама по собі не може бути безспірним підтвердженням його проживання /перебування на дату аварії на Чорнобильській АЕС у с. Зимовище Чорнобильського району Київської області.

Крім того, у цьому витязі не зазначено жодного нормативного акта, згідно з яким було прийнято оскаржуване рішення.

Водночас судом не може бути прийнято до уваги твердження відповідача щодо встановлення відповідачем факту проживання позивача на дату аварії на ЧАЕС у м. Боярка (тобто, поза зоною, яка у подальшому була визнана зоною відчуження), оскільки воно спростовується наданими позивачем доказами.

За наявності перелічених документів та викладених обставин суд дійшов висновку, що:

- дії відповідача 1 щодо не підтвердження статусу позивача евакуйованого із зони відчуження Чорнобильської АЕС є протиправними;

- дії відповідача 1 щодо визнання виданим безпідставно позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії Б є протиправними;

- рішення відповідача від 21 квітня 2016 р. в частині не підтвердження статусу позивача евакуйованого із зони відчуження Чорнобильської АЕС та визнання безпідставно виданим позивачу посвідчення категорії 2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що перелічені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідача 2 повернути позивачу вилучений оригінал посвідчення 2 категорії, судом встановлено таке.

У судовому засіданні представник відповідачів 1,2 визнав факт вилучення у позивача оригіналу посвідчення 2 категорії.

Чинним законодавством не врегульовано порядок повернення особам посвідчення 2 категорії, яке було вилучено на підставі рішення відповідної комісії.

Проте, у даному конкретному випадку, з метою захисту порушених прав позивача та їх поновлення, суд вважає за неохідне зобов'язати відповідача 2 повернути позивачу вилучене ним посвідчення.

Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Як убачається з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, чого не було зроблено відповідачами 1,2.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн витрат за надання правової допомоги, судом встановлено таке.

Позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 500 грн 00 коп. витрат по оплаті послуг за надання правової допомоги у справі.

З матеріалів адміністративної справи убачається, що за надання правової допомоги позивачем на рахунок адвокатського об'єднання "Славутицька міська юридична консультація "Захист" було сплачено 500 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією від 27 березня 2017 р. №9 (а.с. 33).

Згідно з вимогами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наведене свідчить, що законом гарантовано право особи на відшкодування за рахунок суб'єкта владних повноважень понесених нею судових витрат, які документально підтверджені, у разі задоволення позову.

Як убачається зі ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011р. № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України "Про Держаний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що з 1 січня 2017 р. розмір мінімальної заробітної плати у становить 3200 грн 00 коп., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 1280 грн 00 коп. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З урахуванням викладеного та враховуючи встановлений Законом № 4191-VI граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено рішення у даній справі, у сумі 500 грн 00 коп.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними дій Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження 1986 р. Київської обласної державної адміністрації, які полягали у не підтвердженні статусу ОСОБА_1 евакуйованої із зони відчуження Чорнобильської АЕС.

Визнати протиправними дій Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження 1986 р. Київської обласної державної адміністрації, які полягали у визнанні безпідставно виданим посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії Б на ім'я ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження 1986 р. Київської обласної державної адміністрації, оформлене протоколом від 21 квітня 2016 р. № 184.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повернути вилучений у ОСОБА_1 оригінал посвідчення потерпілого громадянина (громадянки) евакуйованого (ої) у 1986 році із зони відчуження (Категорія 2) Серія Б № 007595.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) гривень 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 500 (п'ятсот) грн 00 коп. витрат за надання правової допомоги.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.