Справа № 336/4109/17(2-а/336/403/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" грудня 2017 р. справа № 336/4109/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2017 року у справі №336/4109/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням положень ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 19%, починаючи з 01.07.2016 року, з дати призначення пенсії за віком;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: 640,00 грн. судового збору та 1500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2017 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням положень ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування";

- зобовязано відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення, передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 19%, починаючи з 14.01.2017 року.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 19% за період з 01.07.2016 року по 13.01.2017 року залишено без розгляду.

Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

У стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу відмовлено.

Постанова в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що позивачеві було призначено пенсію за віком на 38 місяців пізніше; в розумінні ст.ст.1, 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач за цим законом не був пенсіонером, тому він набув право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що діючим законодавством чітко встановлені три умови для підвищення розміру пенсії за віком відповідно до ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058):

- не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058;

- звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058;

- наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058 (тобто особа продовжувала працювати після досягнення пенсійного віку).

Згідно матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_1 по 07.06.2016 року отримував пенсію за вислугу років, що також підтверджує позивач у своєму позові.

Позивач набув право на призначення пенсії за віком у 2013 році, проте, за призначенням пенсії за віком не звертався, а продовжував отримувати пенсію за вислугу років, у звязку з чим відсутні правові підстави для підвищення розміру пенсії за віком відповідно до ст.29 Закону №1058 на 0,5% за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію.

При цьому, позивач не зазначає жодної причини пропуску строку звернення до суду. Позивач дізнався про порушення своїх прав 03 липня 2017 згідно з листа-відповіді відповідача, у звязку з чим процесуальні строки повинні обчислюватись з дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

Зазначає, що заява про призначення пенсії подана позивачем не за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок), а тому була зареєстрована як звернення у відповідності до ст.5 Закону України "Про звернення громадян".

Про прийняте рішення, за результатом розгляду вказаної заяви, позивача було повідомлено у встановлені законом строки та надано відповідь від 03.07.2017р.

Правові і організаційні засади оформлення документів для призначення пенсії визначені вище зазначеним Порядком. Виходячи з положень зазначеного Порядку, для виникнення певних правовідносин, зокрема, призначення (перерахунку) пенсії, необхідно волевиявлення особи, яка звертається за таким призначенням (перерахунком).

Згідно фактичних обставин, позивач із заявою про перерахунок її пенсії за віком до відповідача не звертався, тому й рішення з цього приводу не приймалося. Листом від 03 липня 2017 року відповідачем надано роз'яснення щодо перерахунку пенсії за віком.

Звернення до суду за захистом своїх прав само по собі не є підставою для виникнення прав та обов'язків у пенсійній сфері. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка звертається до управління Пенсійного фонду. За відсутністю згоди особи на призначення пенсії, відсутні підстави для виникнення правочину. Крім того, повноваження управління Пенсійного фонду щодо розгляду заяв пенсіонерів визначені в зазначеному Порядку.

Заява до управління Пенсійного фонду подається із дотриманням загальних правил діловодства, які встановлені для підприємств, установ та організацій. Відсутність належного документа, який підтверджує звернення особи до управління Пенсійного фонду не дає можливості останньому розглянути цю заяву відповідно до діючого законодавства.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що до червня 2016 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

01.06.2016 року позивач звернувся до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про перехід з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З червня 2016 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

22.06.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за більш пізній вихід на пенсію в розмірі 19%, починаючи з 01.06.2016 року, з урахуванням різниці, що була виплачена.

Листом від 03.07.2017 року № 206/Г-1 відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви. Відмова мотивована тим, що, за висновком відповідача, під час переведення з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" немає підстав застосовувати п.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" у звязку з тим, що позивач вже перебував на обліку та отримував пенсію на день досягнення 60 років.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та зобовязання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 19%, починаючи з 14.01.2017 року, оскільки:

- на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років, позивач не мав права на жодний інший вид пенсійного забезпечення;

- реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" проводиться вперше, що вже встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2016 року;

- позивач народився 05 березня 1953 року та відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для нього передбачений пенсійний вік - 60 років;

- із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся після досягнення 63 річного віку - в червні 2016 року, тому з цього часу він отримує пенсію за віком і пенсію за віком було призначено позивачеві на 38 місяців пізніше;

- у розумінні ст.ст.1, 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач за цим законом не був пенсіонером та після досягнення встановленого законом пенсійного віку, маючи достатнього страхового стажу, отримав право на первинне призначення пенсії за віком в такому ж порядку, як і інші громадяни України, що звернулись за призначенням пенсії у 2016 році, з усіма правами, доплатами та збільшенням, які передбачені під час призначення пенсії за віком на загальних підставах;

- позивачу була призначена пенсію за віком з більш пізнім виходом на пенсію, а саме на 38 місяців, тому він набув право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- позивач звернувся до суду 14.07.2017 року, тому вимоги позивача підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку, тобто з 14.01.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача на підставі наступного.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років (ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування").

У ст.1 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", в редакції на час звернення позивача із заявою від 22.06.2017 року, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього закону, на такий відсоток:

- на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

- на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Отже, умовами для отримання передбаченого ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" підвищення розміру пенсії за віком є:

- набуття права на пенсію та не отримання пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування";

- набуття додаткового страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як вбачається з матеріалів справи, до червня 2016 року позивачу не було призначено жодного з видів пенсій, передбачених Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

В постанові Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.08.2016 року у справі №336/4439/16-а судом встановлено, що реалізація права позивача відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" у червні 2016 року проводилася вперше.

Відповідач не спростовує доводи позивача, що після досягнення пенсійного віку - 60 років позивач мав право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", продовжував працювати та на час призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" мав страховий стаж 38 місяців, набутий після досягнення пенсійного віку.

До червня 2016 року позивач не отримував жодного з видів пенсійних виплат, передбачених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в червні 2016 року позивачу вперше була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та на цей час він мав 38 місяців страхового стажу, набутого після досягнення 60 років, то відповідно до ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач має право на підвищення розміру пенсії на 19%.

Посилання відповідача щодо звернення позивача після спливу строку звернення до суду колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було враховано положення ст.99 КАС України та задоволено позовні вимоги позивача в межах шестимісячного строку, тобто з 14.01.2017 року.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач звернувся до відповідача не за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, та реєстрації заяви позивача відповідно до ст.5 Закону України "Про звернення громадян", колегія суддів зазначає, що в обґрунтування відмови від 03.07.2011 року №206/Г-1 відповідач не посилався на вказані обставини.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахування викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача, оскільки відповідач діяв не на підставі чинного законодавства та не довів суду правомірність своїх дій.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2017 року у справі №336/4109/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко