Справа № 200/3871/17
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/3871/17
Провадження № 2а/200/561/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії шляхом її призначення знову на загальних підставах, -

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії шляхом її призначення знову на загальних підставах.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

Позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась органом соціального забезпечення в Кіровського району м. Дніпропетровська. В 1994 році позивачка виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії їй було припинено. 26 серпня 2016 року представник ОСОБА_1, діючи на підставі довіреності особисто подала відповідачу заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 з усіма необхідними оригіналами документів. 30 серпня 2016 року відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії з підстав, що позивачка нібито не дотрималась умови особистої подачі заяви про поновлення пенсії, крім того, позивачка не має місця реєстрації на території України. Позивачка вважає бездіяльність відповідача щодо поновлення виплати пенсії протиправним і таким, що порушує її конституційні права.

З урахуванням викладеного, позивачка просить суд зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутність, надав суду письмові заперечення на позов.

Заперечення обґрунтовані тим, що згідно п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником (опікуном чи піклувальником) до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Зазначає також, що відповідач припинив виплату пенсії позивачу на підставі її особистої заяви. Відповідно до чинного законодавства, днем звернення за поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Зазначає також, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду. З урахуванням зазначеного, просить у позові відмовити.

Відповідач також зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську з 24.01.2017 року перейменоване в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2 звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, до заяви було подано наступні документи: копію паспорта, копія ізраїльського посвідчення, копія пенсійних посвідчень, копію довіреності на ім'я представника позивача, оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії, нотаріально посвідченої та апостильованої.

Відповідач листом від 30.08.2016 року № П53-16 повідомив представника позивача, про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії за віком.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ст.51 зазначеного Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Дійсно, між Україною та державною Ізраїль на час розгляду справи відсутні договірні відносини щодо врегулювання питання про пенсійне забезпечення.

Однак, положення пункту 2 частини першої статті 49 та речення 2 ст.51 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009, яким встановлено, що держава поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державною міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення і всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» гарантується право на отримання пенсії у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон.

Тобто, зазначене право мають громадяни України, які постійно проживають за кордоном.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Окремою нормою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено, ким саме подається заява про поновлення виплати пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Зазначений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій було затверджено відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом та має нижчу юридичну силу, ніж норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верхового Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 року, визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.01.2016 у справі №213/281/15-а послався на рішенням Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07.10.2009, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-1У. Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Так, судова практика підтверджує можливість подання заяви про поновлення виплати пенсії через представника за довіреністю.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами та враховуючи судову практику, суд приходить до висновку, що при подачі заяви про поновлення виплати пенсії застосуванню підлягає ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, який істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

В матеріалах справи міститься належним чином оформлена та засвідчена ксерокопія довіреності, якою позивач уповноважує ОСОБА_2 представляти її інтереси у тому числі в управліннях Пенсійного фонду України. Для чого представнику надається право подавати від її імені усі необхідні заяви, в тому числі письмові, необхідні для отримання належного пенсійного забезпечення тощо.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, в тому числі і на підставі заяви їх представника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Оскільки позивачкою не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд ухвалою від 12.07.2017 року залишив позовні вимоги в частині поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по 09.09.2016 року без розгляду.

Щодо вимоги позивача про поновлення виплати пенсії шляхом її призначення знову, суд зазначає наступне.

Обгрунтовуючи вимогу про необхідність призначення пенсії знову, позивач посилається на ч.3 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, зазначена стаття регламентує виплату пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності. Відповідно до ч.3 зазначеної статті:

У разі якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи інвалідом пропущено з поважних причин або в разі визнання його знову інвалідом виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її за цей період інвалідом. При цьому якщо під час повторного огляду інваліда переведено на іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності. Якщо виплату пенсії інвалідові було припинено у зв'язку з відновленням здоров'я або якщо він не отримував пенсії внаслідок нез'явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання його інвалідом виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. Якщо минуло більше п'яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах.

Таким чином, для призначення пенсії знову на загальних підставах необхідно, серед іншого, встановлення нових обставин, та надання особою, що клопоче про поновлення пенсії, нових документів, що не має місця у даному спорі.

Щодо вимоги позивача про поновлення виплати пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, обов'язки органу, що призначає та виплачує пенсію, щодо нарахування індексації та компенсації втрати частини доходів, передбачені законодавством України. Відомості про те, що відповідач порушить у майбутньому у цій частині вимоги законодавства при поновленні позивачу пенсії відсутні, а відповідно, порушення прав позивача та спір з цього питання на даний час також відсутні. Тому позовні вимоги в цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 255 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії шляхом її призначення знову на загальних підставах - задовольнити частково.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком починаючи з 09 вересня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску