Справа № 809/1828/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10252/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого Шинкар Т.І.,
суддів Ільчишин Н.В.,
Глушка І.В.,
секретаря судового засідання Чигер І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі №809/1828/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання до вчинення дій,-
В С Т А Н О В И В:

09.12.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , просив скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2016 №235 та зобов`язати відповідача видати наказ про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу Військової частини при повному розрахунку.
03.01.2017 ОСОБА_1 подав уточнюючу позовну заяву до Військової частини НОМЕР_1 та Міністра оборони України, якою збільшено позовні вимоги, просить визнати протиправною бездіяльність Міністра оборони України щодо неприйняття рішення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, зобов`язати його прийняти рішення про виплату такої в розмірі 11444,80 грн., зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 в розмірі 11444,80 грн., скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за №235 від 09.11.2016 та зобов`язати відповідача видати наказ про виключення позивача із списків особового складу Військової частини при повному розрахунку з позивачем.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду в даній адміністративній справі позовних вимог до Міністра оборони України про визнання протиправною його бездіяльності щодо неприйняття рішення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, про зобов`язання прийняти рішення про виплату такої матеріальної допомоги.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 та прийняти нову, задовольнивши вимоги позовної заяви в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального та матеріального законів виніс незаконне рішення і не взяв до уваги ті доводи, які були зазначені як в позовній заяві, так і під час судового розгляду справи.
В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, пояснення апелянта та представника відповідача в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2016 №235 капітана юстиції ОСОБА_1 , помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.09.2016 №385 відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті, пункту «б» (за станом здоров`я), з 09.11.2016 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (за згодою військовослужбовця до проведення з ним усіх необхідних розрахунків відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України), і направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського МВК Івано-Франківської області.
Не ставлячи під сумнів підставність виключення із списків особового складу військової частини, а вважаючи, що не проведено повний розрахунок за час проходження військової служби щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем та одноразової вихідної допомоги при звільненні на час виключення із списків особового складу частини, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №2011-XII) статтею 9 якого встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З копій роздавальної відомості за №26, прибуткового касового ордеру №27 і квитанції до нього, видаткового касового ордеру №42 від 09.11.2016 вбачається, що позивачу виплачені грошове забезпечення за жовтень, листопад 2016 року, вихідна допомога при звільненні в загальній сумі 71020,71 грн.
В запереченні на позовну заяву відповідачем зазначено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2016 №506 розмір щомісячного забезпечення капітана юстиції ОСОБА_1 за посадою помічник командира військової частини з правової роботи-начальник групи складає оклад за військове звання 120 грн., посадовий оклад 1030 грн., надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 460 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% - 805 грн., надбавка за роботу, яка передбачає допуск до державної таємниці 10% - 103,00 грн., премія в розмірі 450% - 4635,00 грн., всього 7153 грн. На підставі розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої п.2 Наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 №44 виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення в сумі 1287,54грн.
Як вбачається з матеріалів справи не включення до одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, виплата одноразової грошової допомоги за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, не проведення повного розрахунку за час проходження військової служби щодо одноразової вихідної допомоги при звільненні на час виключення із списків особового складу частини, а також невиплата позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань стали підставою звернення з позовом до суду.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за приписами пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Постанова № 889).
Відповідно до пункту 1 Постанови №889 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з п.2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» та з метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція №595).
Згідно з п.3 Інструкції №595 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається щомісячна додаткова грошова винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Відповідно до п.5 Інструкції №595 щомісячна додаткова грошова винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктом 8 Інструкції № 595 встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Системний аналіз положень Закону № 2011- ХІІ, Постанови №889 та Інструкції №595 дозволяють суду апеляційної інстанції дійти висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889 та Інструкцією №595, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 15 жовтня 2013 року (справа №21-368а13), від 04 листопада 2014 року (справа №21-473а14) та від 03 березня 2015 року (справа № 21-32а15), та в силу приписів ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що з приводу недоплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 звертався з адміністративним позовом до суду у листопаді 2016 року та просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 на свою користь 120 170,40 грн. недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі №809/1489/16, яка набрала законної сили, скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративний суду від 13 грудня 2016 року у справі № 809/1489/16 та у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні зазначеного позову суд апеляційної інстанції встановив, що військова частина НОМЕР_1 правомірно не врахувала при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ», оскільки така не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні здійснена правомірно з розрахунку 16 років, а не 31 року, оскільки при попередньому звільненні позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом №2011-ХІІ.
Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за №235 від 09.11.2016, у зв`язку з недоплатою одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови №1294 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі Інструкція №260) згідно з п.1.2 якої грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 33.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п.33.3 Інструкції №260 розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 27.01.2016 №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» встановлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувати за окремим рішенням Міністра оборони України.
Таким чином, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини та в розмірі, встановленому рішенням Міністра оборони України, у разі наявності фонду грошового забезпечення. Надання цього виду одноразового додаткового грошового забезпечення є правом керівника державного органу, яке реалізується за наявності сукупності вказаних умов.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27.06.2016 звертався в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , просив стягнути з відповідача грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових проблем в розмірі повного місячного грошового забезпечення; разом до стягнення підлягає 22 889 грн. 60 коп.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.08.2016 у справі №809/768/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016, заявлений позов задоволено частково; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену суму грошової допомоги на оздоровлення у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за №119 від 10.06.2016.
Стосовно виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, то у справі №809/768/16 суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік можлива лише після надходження до Військової частини НОМЕР_1 витягу із рішення Міністра оборони України про надання дозволу на виплату військовослужбовцям, зокрема ОСОБА_1 , вищевказаної виплати та надходження коштів на відповідні цілі.
За таких обставин суди дійшли висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відсутні.
Встановлені судовими рішеннями у справі №809/768/16 обставини, в силу приписів ч.1 ст. 72 КАС України, не підлягають доказуванні при розгляді даної справи.
Таким чином, оскільки правових підстав у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за відсутності рішення Міністра оборони України про надання дозволу на таку виплату військовослужбовцю ОСОБА_1 та надходження коштів на відповідні цілі у командира військової частини НОМЕР_1 не було, а тому покликання на передчасність прийняття спірного наказу №235 від 09.11.2016, в частині що стосується позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним.
Щодо позовної вимоги про скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за №235 від 09.11.2016 у зв`язку з невірним зазначенням вислуги років, а саме не включення до неї дня виключення з особового складу військової частини, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що така є безпідставною, оскільки до матеріалів справи відповідачем долучено копії розрахунків вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 , здійснені структурним підрозділом Департаменту фінансів Міністерства оборони України, від 07.11.2015 та від 05.05.2017 (а.с.77-78) з яких встановлено, що загальна вислуга років позивача - 31 рік 03 місяці 08 днів, включає в себе 9 листопада 2016 - дату винесення Наказу №235. Належних та допустимих доказів протилежного позивачем до матеріалів справи не долучено та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не надано.
Водночас, щодо покликання позивача на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017, якою скасовано ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі №809/1828/16, якою відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду в цій адміністративній справі позовних вимог до Міністра оборони України про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, про зобов`язання прийняти рішення про виплату такої матеріальної допомоги, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що вказана ухвала на правомірність оскаржуваної постанови не впливає та висновків суду першої інстанції не спростовує.
Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі № 809/1828/16 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Н. В. Ільчишин
І. В. Глушко

Повний текст Ухвали складено 19.12.2017