Справа № 200/9445/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/9445/16-а
Провадження № 2а/200/420/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання призначити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання призначити пенсію.

Справа знаходилась в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23.01.2017 року в зв'язку з перебуванням судді Кудрявцевої Т.О. на довготривалому лікарняному справу передано судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував наступним.

Позивач в 1997 році виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Перед виїздом за кордон мешкав за адресою АДРЕСА_1. З моменту виїзду за кордон і станом на сьогоднішній день пенсія позивачу не призначалась. 26 грудня 2013 року позивач звернувся через своїх представників до УПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо призначення пенсії, але йому було відмовлено. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а визнані протиправними дії УПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком з підстави відсутності у нього зареєстрованого місця проживання в Україні, а також даний УПФУ був зобов'язаний розглянути заяву, подану ОСОБА_1 через представника, про призначення пенсії за віком від 26.12.2013 року з прийняттям відповідного рішення. Вказана постанова залишена без змін ухвалою ВАСУ від 06.06.2015 року. Але 23 листопада 2015 року представники позивача знову отримали відмову відповідача від 16.11.2015 року, в якій було зазначено, що у поданих до УПФУ документах відсутній документ, що підтверджує місце реєстрації, а також у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж роботи. Позивач зазначає, що відмови відповідача у призначенні пенсії з підстав відсутності реєстрації в Україні є незаконною, оскільки саме з цих підстав дії ПФУ щодо відмови у призначенні позивачу пенсії визнані незаконними постановою Печерського районного суду м. Києва. Крім того, у трудовій книжці заявника НОМЕР_1 зазначена помилкова дата народження заявника, однак всі інші дані співпадають з паспортними даними заявника. Також роки роботи ОСОБА_1 на ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім.. Макарова», вказані у довідці цього підприємства, співпадають з роками роботи позивача на даному підприємстві, які вказані у трудовій книжці. Крім того, у трудовій книжці колгоспника помилково зазначено ім'я позивача «ОСОБА_1» замість «ОСОБА_1», але інші дані співпадають. Зазначає також, що ним подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позов про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправними і такими, що порушують його конституційні права.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію з моменту подачі його представниками заяви про призначення пенсії, тобто з 26 грудня 2013 року, враховуючи положення ч.2 ст.38 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відшкодувати понесені ним судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Ухвалою від 25.05.2017 року відповідача Управління Пенсійного Фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська замінено його правонаступником - Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпрі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутність, надав суду письмові заперечення на позов.

Заперечення обґрунтовані тим, що у позивача відсутній передбачений ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж для призначення пенсії. Для підрахунку стажу неможливо взяти трудову книжку ОСОБА_1, так як дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 - не відповідає даті народження в паспорті - ІНФОРМАЦІЯ_2. Також неможливо зарахувати в страховий стаж період роботи з 1971 по 1984 роки в колгоспі імені Леніна, так як згідно трудової книжки колгоспника значиться ім'я «ОСОБА_1». Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з відміткою про набрання законної сили до органу ПФУ не надавалось. Зазначає, що необхідною умовою для реалізації особою права на отримання пенсії є реєстрація її місця проживання на території України. Вважає також, що позивачем пропущено строк для звернення до адміністративного суду з вимогою призначити пенсію з 26.12.2013 року. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Україні. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська розглянути подану ОСОБА_1 через представника заяву про призначення пенсії за віком від 26.12.2013 р. з прийняттям відповідного рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року.

Разом з тим, листом від 16.11.2015 року за № 3013/02/20 відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача від 26.12.2013 року щодо призначення пенсії, посилаючись на наступне:

- відсутній документ, який підтверджує місце реєстрації;

- відсутній необхідний страховий стаж роботи - 15 років відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Неможливо взяти для підрахунку стажу трудову книжку та довідку № 151/6-663 від 12.08.2015 року з ВО «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», так як дата народження (10.10.1946 рік) в вищезазначених документах не відповідає даті народження в паспорті ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2). Також неможливо зарахувати в страховий стаж період роботи з 1971 по 1984 роки в колгоспі імені Леніна, так як згідно трудової книжки колгоспника та архівної довідки № 30 від 28.07.2015 року, наданої Трудовим архівом Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, значиться ім'я «ОСОБА_1», що не відповідає імені в паспорті «ОСОБА_1».

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а мотивована, зокрема, тим, що відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. В пункті 7 Порядку наведений перелік документів, необхідних для призначення пенсії, а пунктом 16 встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Отже, відповідно до вказаного підзаконного нормативно-правового акта громадяни України, які досягли встановленого законом пенсійного віку і мають необхідний страховий стаж, можуть реалізувати гарантоване їм Конституцією України та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсії виключно за умови проживання на території України. Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зокрема, в п. 3.3 цього рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Таким чином, відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення позивача як громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

За наведених обставин суд визнав відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Україні неправомірною.

З огляду на положення ч.1 ст. 72 КАС України суд приходить до висновку, що не потребує додаткового доказування неправомірність відмови відповідача, викладена у листі від 16.11.2015 року, у призначенні позивачу пенсії з підстави відсутності у нього документа, що підтверджує місце реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стосовно відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії з підстав недостатності страхового стажу роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З огляду на положення ч.1 ст. 72 КАС України суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні дат та імен у трудовій книжці та книжці колгоспника, які стали підставою для відмови відповідача у підрахунку трудового стажу, вказаного у цих документах - усунені. Відповідно, підстави для не зарахування трудового стажу, вказаного у цих документах, до загального страхового стажу роботи, відпали. Оскільки неспівпадіння імені та дати народження у названих правовстановлюючих документах були відповідачем вказані в якості єдиної відмови для не зарахування трудового стажу, то стаж вказаний у книжці колгоспника - з 1971 по 1884 роки, а також стаж, вказаний у трудовій книжці НОМЕР_1 - з 16.04.1984 по 01.04.1997 року, підлягає до зарахування до загального страхового стажу роботи позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки порушив вимогу ст.14 КАС України та відмовив у задоволенні заяви з підстави, яке вже була визнана неправомірною рішенням суду, що набрало законної сили, а отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно заперечень відповідача про пропуск позивачем стоку позовної давності зі зверненням з позовом до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 26 грудня 2013 року, але відповідачем було двічі безпідставно відмовлено в призначенні пенсії, позовна заява у даному справа подана з дотриманням встановлених ст.99 КАС України строків звернення до суду.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 255 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання призначити пенсію - задовольнити.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпрі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з моменту подачі його представниками заяви про призначення пенсії, тобто з 26 грудня 2013 року, враховуючи положення ч.2 ст.38 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 грн. 21 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску