Справа № 2а/0270/4017/11
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2012-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/4017/11
Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Мельник-Томенко Ж. М.

секретар судового засідання: Швандер В.О.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2

відповідача (апелянта) : Антеменюка А.А., Мавроді Р.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайєн" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайєн" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької митниці №30 від 19.08.2011 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.10.2011 року позовні вимоги ТОВ "Лайєн" було задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вінницької митниці № 30 від 19.08.2011 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом першої інстанції оскаржувана постанова була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не було повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, не було надано правової оцінки зібраним доказам та не було здійснено аналізу тих правових норм, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно ж до письмових заперечень на апеляційну скаргу, надісланих ТОВ "Лайєн" на адресу суду апеляційної інстанції, позивач проти задоволення вимог Вінницької митниці заперечує, вважаючи, що відповідачем не зазначено жодної підстави, в розумінні ст. 202 КАС України, для скасування постанови Вінницького окружного адміністративного суду та ухвалення нової, оскільки подана апеляційна скарга ґрунтується виключно на особистому трактуванні норм права, яке не співпадає з чинним законодавством, спростовується Митним кодексом України та встановленими обставинами справи.

В судовому засіданні представники Вінницької митниця доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити її в повному обсязі, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник ТОВ "Лайєн" у судовому засіданні, з огляду на раніше подані письмові заперечення, проти задоволення апеляційної скарги Вінницької митниці заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.08.2011 року Вінницькою митницею було проведено невиїзну документальну перевірку по дотриманню положень законодавства України з питань митної справи ТОВ "Лайєн" під час здійснення митного оформлення товару "мішки паперові" за період з 20.07.2008 року по 20.01.2011 року.

Результати вказаної перевірки було відображено в акті №0011/11/401000000/ від 04.08.2011 року, де зафіксовано виявлене митними органами порушення позивачем вимог Додатку В.3 Конвенції про тимчасове ввезення, що полягало у неправомірності використання останнім умовного повного звільнення від оподаткування при розміщенні у режимі ІМ31 товару "мішки паперові", адже в коментарях Всесвітньої митної організації до Конвенції надавалось роз'яснення, згідно якого положення Додатка В.3 не застосовуються до упаковки, яка не придатна для повторного використання. В даному випадку перевіряючи дійшли висновку, що враховуючи сферу застосування в побуті деревного вугілля (упакованого в паперові мішки), є всі підстави вважати, що в подальшому після використання паперова упаковка не є придатною для повторного використання, в зв'язку з чим Товариство неправомірно використало умовне повне звільнення від оподаткування такого товару, як "мішки паперові", що призвело до несплати податків в розмірі 20456,13 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки митним органом було визначено позивачу суму податкового зобов'язання в розмірі 20457,13 гривень, в тому числі за основним платежем - 20456,13 грн., за штрафними санкціями - 1,00 грн., що підтверджується податковим повідомленням-рішенням №30 від 19.08.2011 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Лайєн", виходив з того, що проведення розрахунку податкового зобов'язання Вінницькою митницею є безпідставними, оскільки більша частина поставлених на митну територію України паперових мішків згідно умов контракту між ТОВ "Лайєн" та Фірмою "Holdings s.a." на момент перевірки залишилася в незмінному стані.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України визначаються та регулюються Митним кодексом України.

Порядок переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів, митне регулювання, пов'язане з встановленням та справлянням податків і зборів, процедури митного контролю та оформлення, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил, спрямовані на реалізацію митної політики України, становлять митну справу, яка є складовою зовнішньополітичної і зовнішньоекономічної діяльності України.

Згідно із статтею 78 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму, тобто завершення операцій, пов'язаних із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів (пункт 19 статті 1 Митного кодексу України).

Відповідно до п . 35 ст. 1 Митного кодексу України, пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

В силу положень ст. 204 Митного кодексу України тимчасове ввезення (вивезення) - це митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Відповідно до п. "а" статті 1 глави І Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року "тимчасове ввезення" означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби), мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Умови переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення) визначені положеннями ст. 205 Митного кодексу України. Зокрема, вказане переміщення передбачає, подання митному органу документів на такі товари з обґрунтуванням підстав їх тимчасового ввезення на митну територію України (вивезення за межі митної території України); надання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), зобов'язання про їх зворотне вивезення (ввезення) у строки, що обумовлені метою тимчасового ввезення (вивезення), але не перевищують строків, встановлених цим Кодексом; подання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), дозволу відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення (вивезення) товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законом.

Перелік товарів щодо яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування наведений положеннями ст. 206 Митного кодексу України. Зокрема п. 3 ч. 1 вказаної статті закріплена можливість надання дозволу на тимчасове ввезення на митну територію України під зобов'язання про зворотне вивезення щодо контейнерів, піддонів, упаковки, а також будь-яких інших товарів, що ввозяться (вивозяться) у зв'язку з якою-небудь комерційною операцією, але ввезення яких саме по собі не є комерційною операцією.

Рішення ж про допущення товарів до переміщення через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення (вивезення) приймається митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 207 Митного кодексу України).

Відповідно до Порядку прийняття рішення про допущення товарів до переміщення через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення (вивезення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 р. № 1855, рішення про допущення товарів до переміщення через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення (вивезення) приймається керівником митного органу або уповноваженою ним посадовою особою на підставі заяви заінтересованої особи.

Рішення про допущення товарів до переміщення оформляється шляхом накладення на обох примірниках заяви резолюції такого змісту: "Тимчасове ввезення дозволено" або "Тимчасове вивезення дозволено". Резолюція скріплюється печаткою митного органу або особистою номерною печаткою уповноваженої посадової особи.

У разі ж прийняття рішення про відмову у допущенні товарів до переміщення керівник митного органу або уповноважена ним посадова особа накладає на обох примірниках заяви резолюцію такого змісту: "Тимчасове ввезення заборонено" або "Тимчасове вивезення заборонено" із зазначенням причин відмови. Резолюція скріплюється печаткою митного органу або особистою номерною печаткою уповноваженої посадової особи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2010 року між ТОВ "Лайєн" (Продавець) та Фірмою "Holdings s.a." (Покупець) було укладено контракт №20122010 відповідно до умов якого Продавець зобов'язувався поставити, а Покупець зобов'язувався прийняти та оплатити, деревне вугілля на умовах, що визначені цим контрактом.

З метою виконання умов даного контракту та у відповідності до положень наведених вище правових норм, ТОВ "Лайєн" заявою від 17.01.2011 року звернулося до Вінницької митниці стосовно надання дозволу на переміщення паперових мішків в кількості 104000 штук через митний кордон України в митному режимі тимчасового ввезення.

За результатами розгляду поданої заяви відповідачем було дозволено тимчасове ввезення паперових мішків, при цьому строк дії дозволу визначено до 31.12.2011 року за умови ідентифікації.

В даному випадку, судова колегія апеляційної інстанції не бере до уваги обґрунтування відповідачем доводів апеляційної скарги тим фактом, що а ні положеннями Митного Кодексу України, а ні постановою Кабінету Міністрів України № 1855 від 12.12.2002 року, а ні наказом Державної Митної служби України № 735 від 09.08.2005 року, яким затверджено правила заповнення заяви поданої митному органу для митного оформлення товарів та транспортних засобів, не передбачене умовне повне звільнення від оподаткування суб'єкта господарювання, як особливість митного режиму тимчасового ввезення (вивезення), оскільки вказане твердження є виключно помилковим тлумаченням відповідачем вказаних норм чинного законодавства на власну користь і відповідно було спростовано в ході здійснення детального аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, які виникли між сторонами.

Також, колегія суддів залишає поза увагою посилання митним органом на коментарі Всесвітньої митної організації до Конвенції про тимчасове ввезення, оскільки останні не є по суті нормативним документом ратифікованим Україною відповідно до положень п. 32 ч. 1 ст. 85 Конституції України внаслідок чого законної сили на території України не мають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку прийняття митними органами вантажних митних декларацій та пропуск товарів на митну територію України, останні своїми діями перевірили та підтвердили відомості щодо звільнення позивача від сплати податку на додану вартість, чи погодились з кодом товарної номенклатури, зазначеної імпортером, а тому відповідно до пункту 10.3 статті 10 Закону № 168/97 та підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 пункту Закону № 2181, митні органи не мають правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобов'язань, в тому числі у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181, дія якого не поширюється на митні органи.

Правова позиція в даній адміністративній справі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у пункті 2 оглядового листа Верховного Суду України від 01.03.2010 року № 21-13/2010, постанові Верховного Суду України від 02.06.2009 року у справі № 21-474во09, постанові Верховного Суду України від 21.01.2011 року у справі № 21-64а10.

В силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Частина 1 статті 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зі змісту частина 1 статті 71 цього Кодексу вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності винесеного ним податкового повідомлення-рішення.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи в контексті норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та наявних доказів колегія суддів вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, повно встановив обставини справи, вірно та об'єктивно оцінивши зібрані по справі докази, ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Вінницької митниці висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, що у відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 198, статті 200 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької митниці - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.10.2011 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 212 та 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 лютого 2012 року .

Головуючий /підпис/ Залімський І. Г.

Судді /підпис/ Білоус О.В.

/підпис/ Мельник-Томенко Ж. М.

З оригіналом згідно:

секретар