Справа № 803/1022/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10478/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 803/1022/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позивачка просила визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо необґрунтованих пояснень та рекомендацій, викладених в листі від 10.05.2017 №К-1667/0-1134/0/6-17;

визнати незаконною бездіяльність відповідача, що проявилась у ненаданні їй дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області згідно поданої заяви від 11.04.2017;

надати їй дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області на передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2 га, орієнтовне бажане місцезнаходження котрої вказано у викопіюванні з кадастрової карти (плану) виданому відділом Держгеокадастру у Горохівському районі 14.03.2017 №НВ-017.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо рекомендування позивачці повторно звернутися із матеріалами про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно, у встановленому законодавством порядку розглянути заяву позивачки від 11 квітня 2017 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, яке в апеляційній скарзі просить її скасувати.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно з Проектом роздержавлення і приватизації земель, розробленого 2002 року ВАТ «Горохівський бурякорадгосп», погодженим начальником відділу земельних ресурсів ОСОБА_3, головою Цегівської сільської ради ОСОБА_4, головою ВАТ «Горохівський бурякорадгосп» ОСОБА_5, начальником Держуправління екоресурсів ОСОБА_6, а також, відповідно до загальнодоступного офіційного електронного ресурсу «Публічна кадастрова карта України» та «Google Earth», які використовуються Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області під час розгляду заяв при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення встановлено, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка, перебуває у користуванні третіх осіб, тому надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства можливе лише після підтвердження позивачкою користування вказаною земельною ділянкою. Оскільки суд першої інстанції цих обставин не врахував, апелянт просить оскаржувану постанову скасувати.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що 11.04.2017 позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із письмовою заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка знаходиться на території Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області, додавши до заяви викопіювання з кадастрової карти (плану) з Інформацією щодо земельної ділянки, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; довідку із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; довідку про неотримання земель для ОСГ за місцем постійного місця реєстрації та копії паспорта.

Листом від 10.05.2017 № К-1666/0-1134/0/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомило позивачку про те, що в результаті розгляду наданих нею до заяви графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки встановлено, що відповідно до проекту розмежувань земель державної та комунальної власності бажана до відведення земельна ділянка перебуває в користуванні (власності) третіх осіб. Для прийняття відповідачем наказу про надання дозволу на розробку документації із землеустрою рекомендовано надати матеріали, які підтверджують право користування земельною ділянкою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час розгляду заяви позивачки від 11.04.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність порушив вимоги частини сьомої статті 118 ЗК України, чим вчинив протиправні дії щодо рекомендування позивачці повторно звернутися із матеріалами про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз частини сьомої статті 118 ЗК України дає підстави дійти висновку про те, що за результатами розгляду клопотання про надання у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства відповідний орган державної виконавчої влади може вчинити виключно такі дії: або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у наданні такого дозволу. При цьому, ні Земельний кодекс України, ні інші нормативно-правові акти не наділяють повноваженнями відповідні органи виконавчої влади ухилятися від розгляду по суті клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, в тому числі не наділяють повноваженнями рекомендувати заявникам повторно звертатися із клопотанням чи іншими додатковими документами та матеріалами, не передбаченими законодавством.

Як видно з листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.05.2017 № К-1666/0-1134/0/6-17, позивачці не надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності та не відмовлено у наданні такого дозволу, а рекомендовано повторно звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із матеріалами, які не передбачені статтею 118 ЗК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що відповідач в порушення вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України не розглянув по суті заяву позивачки від 11.04.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та безпідставно рекомендував позивачці повторно звернутися із матеріалами, які не передбачені статтею 118 ЗК України.

Позовна вимога про зобовязання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою не може бути задоволена, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з розгляду заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду доказів на спростування позовних вимог, не навів суду докази законності та обґрунтованості вчинення оскаржуваних дій.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 803/1022/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду цієї інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Повний текст ухвали виготовлений 15.12.2017.