Справа № 754/14846/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Деснянського районного відділу Головного управління в м. Києві державної міграційної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року позивач - Деснянський районний відділ Головного управління в м. Києві державної міграційної служби України звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 про продовження строку затримання, в якому просив продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на три місяці, а саме - до 17.02.2018 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 - представник громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій останній просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що Деснянським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві доведено наявність визначених частиною 7 статті 183-7 КАС України умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2017 р., громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, примусово видворено за межі території України та задоволено клопотання про затримання з поміщенням відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк 6 місяців.

17.02.2017 р. Деснянським районним відділом Головного управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві, було прийнято рішення про поміщення в ПТПІ громадянина Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.

Згідно Акта приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 18.02.2017 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, переданий до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

20 березня 2017 року громадянин Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., через свого представника адвоката ОСОБА_2, звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року у справі № 754/2198/17 за адміністративним позовом Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., про його затримання та поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з подальшим примусовим видворенням з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017 р. постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. залишено без змін.

Для забезпечення виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. про примусове видворення відповідача 18.02.2017 р. Почесному Консулу Народної Республіки Бангладеш в місті Києві направлено лист-повідомлення за №4/981-17 про те, що ОСОБА_5 був поміщений до ПТПІ для забезпечення примусового видворення з клопотанням про оформлення йому свідоцтва для повернення на батьківщину.

13.04.2017 року до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Москві направлено лист за №4/2495-17 з клопотанням про оформлення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., травел/документа для повернення на батьківщину.

15.06.2017 року Почесному Консулу Народної Республіки Бангладеш в місті Києві повторно направлено лист-повідомлення за №4/3711-17 року з приводу ОСОБА_5, який був поміщений до ПТПІ для забезпечення примусового видворення з клопотанням про оформлення йому свідоцтва для повернення на Батьківщину.

22.06.2017 року Послу Народної Республіки Бангладеш в Варшаві направлено лист за №4/3955-17 з клопотанням про оформлення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., травел/документа для повернення на батьківщину.

Однак відповіді на вказані листи, до теперішнього часу, позивач не одержав.

У зв'язку із вищевказаним, позивач звернувся з позовом про продовження строку затримання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну визначені статтею 8 Закону України від 05.11.09р. №1710-VI «Про прикордонний контроль».

Відповідно до частини 3 вказаної норми, Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Відповідно до частини 7 статті 183-7 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 4 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем неодноразово направлялись листи до компетентних органів країни його походження щодо оформлення відповідачу тревел/документа для повернення на батьківщину, втім відповіді на такі запити не надходили.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції»(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

З огляду на той факт, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві неодноразово направлялись листи до компетентних органів країни походження громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 щодо оформлення відповідачу тревел/документа для повернення на батьківщину, останнім були виконані дії, передбачені нормами чинного законодавства. Відповіді на вищевказані запити позивачу не надходили, а тому останній позбавлений можливості виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року про видворення відповідача за межі території України у строк, визначений у рішенні суду - 6 місяців (відповідно до клопотання про затримання з поміщенням відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні), а тому поданий позов про продовження строку затримання є обгрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Постанова складена в повному обсязі 19 грудня 2017 року.