Справа № 2а/0270/4655/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/4655/11
Головуючий у 1-й інстанції: Загороднюк А.Г.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

при секретарі: Семеновій Г.В.

за участю:

представника відповідача: Лесика В.В. (довіреність від 10.11.2011 р.)

позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Вінниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Вінниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28 липня 2011 року на підставі акту позапланової невиїзної документальної перевірки від 11 липня 2011 року №2883/17/НОМЕР_1 ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 57260 грн., з яких: основний платіж - 57259 грн., штрафні санкції -1 грн.

У акті перевірки ДПІ у м. Вінниці зроблено висновок про безпідставність формування підприємцем податкового кредиту та безпідставного завищення від'ємного значення по податку на додану вартість, оскільки встановлені в акті перевірки обставини вказують на те, що між позивачем та контрагентом правочини укладались без мети реального настання правових наслідків, що вказує на їх нікчемність. Вважаючи такі висновки податкового органу неправомірними, просили визнати податкове повідомлення-рішення протиправним та скасувати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2011 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2011 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2011 року скасувати, а у задоволенні позову - відмовити, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, дав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Вінниці та є платником податку на додану вартість, свідоцтво від 26.02.2002р. №52756346 (а.с.13).

11 липня 2011 року працівником ДПІ у м. Вінниці проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань правильності обчислення сум ПДВ за лютий 2011 року, за результатами якої складено акт від 11 липня 2011 року №2883/17/НОМЕР_1 (а.с.13-18), яким, зокрема, виявлено порушення:

- ч.1, ч.5 ст.203, ст.215, ч.1 ст.216, ст.288 ЦК України в частині дотримання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_3 з постачальником ТОВ «БК Морепродукти» на загальну суму 525440 грн., а також покупцями ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 124115 грн., ТОВ «Сахара ТМ» на загальну суму 15000 грн. та ПП «Діалог оптіма» на загальну суму 42750 грн.;

- п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємцем завищено податковий кредит на суму ПДВ 87570 грн. в декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року, подану до ДПІ у м. Вінниці за № від 16.03.2011р.;

- п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України встановлено заниження податку на додану вартість на суму 57259 грн.

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 28 липня 2011 року №, яким позивачу нарахована сума зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 57260 грн., з яких основний платіж - 57259 грн., штрафні санкції - 1 грн. (а.с.19).

За наслідками адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення (а.с.35-36, 43-44).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Стаття 198 ПК України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ПК).

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (п. 200.4 ст. 200 ПК України).

На підставі системного аналізу зазначених законодавчих норм, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і правомірного висновку про те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не пов'язує виникнення права покупця на отримання бюджетного відшкодування з обставиною підтвердження його контрагентами факту сплати податку на додану вартість до бюджету. У разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Такі висновки суду першої інстанції у повній мірі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України (постанови суду від 29 жовтня 2010 року у справі №1112/11/13-10, від 11 грудня 2007 року у справі №21-1376/06).

Судом першої інстанції встановлено, що у періоді, за який позивачем подано податкову декларацію, він співпрацював з контрагентами - ТОВ «Багатогалузева компанія «Морепродукти», ТОВ «Сахара ТМ», ПП «Діалог оптіма» та ФОП ОСОБА_4

Матеріали справи свідчать, що позивач включив до складу податкового кредиту по декларації за лютий 2011 року суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, які підприємець отримав під час проведення господарських операцій з контрагентами - ТОВ «Багатогалузева компанія «Морепродукти», ТОВ «Сахара ТМ», ПП «Діалог оптіма» та ФОП ОСОБА_4

На підтвердження реальності та фактичності здійснених господарських операцій з вказаними контрагентами, судом першої інстанції були досліджені наявні в справі докази:

- договір купівлі-продажу з TOB «Багатогалузева компанія «Морепродукти» № 23/3 від 23.02.2011р. на придбання 66 т цукру загальною вартістю 525 420 грн. і акт приймання-передачі від 23.02.2011р. до нього (а.с.88-90);

- видаткові накладні TOB БК «Морепродукти» № 15 від 28.02.2011р. на відпуск 22 т цукру загальною вартістю 174 900 грн., № 80 від 01.03.2011р. на відпуск 7 т цукру загальною вартістю 55 860 грн. (доручення на отримання № 150211 від 28.02.2011р.), № 78 від 14.03.2011р. на відпуск 20 т цукру загальною вартістю 159 000 грн. і № 79 від 15.03.2011р. на відпуск 17 т цукру загальною вартістю 135 660 грн. (доручення на отримання № 180311 від 14.03.2011р.). Разом 66 т вартістю 525 420 грн. (а.с.99, 112 );

- банківські виписки на перерахування коштів на рахунок TOB БК «Морепродукти» від 23.02.2011р. на сплату 151 050 грн. і 166 950 грн. (разом 318 000 грн.), від 24.02.2011р. на сплату 15 900 грн., від 25.02.2011р. на сплату 135 660 грн., від 28.02.2011р. на сплату 55 860 грн., разом - 525 420 грн. (а.с.91-94, 111);

- податкові накладні від TOB БК «Морепродукти» № 25 від 23.02.2011р. на 318 000 грн., в т.ч. 53 000 грн. ПДВ , № 27 від 24.02.2011р. на 15 900 грн., в т.ч. 2 650 грн. ПДВ, № 33 від 25.02.2011р. на 135 660 грн. в т.ч. 22 610 грн. ПДВ, № 36 від 28.02.2011р. на 55 860 грн. в т.ч. 9310 грн. ПДВ, разом 525 420 грн. обігу в т.ч. 87 570 грн. ПДВ (а.с.95-98, 103-106).

- договір купівлі - продажу між позивачем та ТОВ «Сахара ТМ» №241 від 27.09.2010 року (а.с.100), податкова накладна №13 від 23.02.2011 року (а.с.103);

- договір поставки з ПП «Діалог-Оптіма» №12 від 26.01.2011 року (а.с.102), податкові накладні №14 від 24.02.2011 року та №18 від 28.02.2011 року (а.с.104, 106);

- договір купівлі-продажу з ФОП ОСОБА_4 №16 від 25.02.2011 року (а.с.107), податкова накладна №16 від 25.02.2011 року (а.с.105).

Зазначені докази в сукупності дали підстави суду першої інстанції вважати, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, є необгунтованими, а рішення, прийняті на їх підставі - протиправними. Колегія суддів погоджується із тим, що надані суду першої інстанції документи відповідають вимогами первинності в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і являються підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання позивачем і його контрагентами вимог ч.1, ч.5 ст.203, ст.215, ч.1 ст.216, ст.288 ЦК України в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Вінниці, - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року, -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 лютого 2012 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.