Справа № 804/4895/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 р. Справа № 804/4895/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
при секретаріГолод К.Д.
представника позивача Карлаш І.А. представника позивача Бондаренко О.В. представника позивача Хоменко О.О. представника відповідача Чохелі Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представником позивача надавались суду додаткові письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено, що перевірка проведена на підставі Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області № 904/128/17 від 23.03.2017р. про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Криворізька теплоцентраль» без врахування вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі наказу № 2167-п від 14.04.2017 року та направлення Головного управління ДФС в Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 14.04.2017р.. Згідно наказу № 2167-п від 14.04.2017 р. перевірку призначено у зв'язку з отриманням відомостей (рішень суду) про порушення проваджень у справах про визнання банкрутом ПАТ «Криворізька теплоцентраль». Перевірка проводилась з 03.05.2017р. по 12.06.2017р.
1)п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168; п.176.2 ст.176 ПКУ - несвоєчасно сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати
працівників у сумі 15 112 884,25 грн.;
2)п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168; п.п.1.4п.1б підр.10 розд. XX; п.176.2 ст.176 ПКУ - несвоєчасно сплачено до бюджету військовий збір із
заробітної плати працівників у сумі 1 400 957,76 грн.
На підставі вказаних актів перевірки Головним управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення:
Вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд оцінює доводи й докази позивача, які ним подані на спростування висновків відповідача щодо нереальності господарських операцій та на підтвердження їх фактичного здійснення сторонами.
Відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; В силу ст.36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
При зобов'язання у встановлений строк виникає податковий борг, відповідно до 14.1.175. ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Відповідно до п.п.14.1.162. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.
Відповідно до акта перевірки, ПАТ «Криворізька теплоцентраль» несвоєчасно сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників у сумі 15 112 884,25 грн, у тому числі: за січень 2015 року - 103 536,50 грн., за лютий 2015 року - 1 301 271,98 грн., за березень - 2015 року - 1 106 584,49 грн., за травень 2015 року - 725 400,51 грн., за червень 2015 року - 787 397,25 грн., за липень 2015 року - 816 462,36 грн., за серпень 2015 року - 801 930,77 грн., за вересень 2015 року -764 277,03 грн., за жовтень 2015 року - 1 019 797,93 грн., за листопад 2015 року - 198 466,92 грн., за червень 2016 року - 212 633,93 грн., за серпень 2016 року - 1 013 608,28 грн., за вересень 2016 року - 997 974,10 грн., за жовтень 2016 року - 1 428 832,29 грн., за січень 2017 року - 1 845 801,93 грн., за лютий 2017 року - 1 988 907,98 грн.
Оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, регулюється розділом IV ПК України, яким визначено доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 цього Кодексу), та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 зазначеного Кодексу).
Відповідно пункту 164.2 статті 164 ПК України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи; у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (підпункт 164.2.1); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (підпункт 164.2.2).
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171 ПК України).
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (абзац 171.2 статті 171 ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (абзац «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України).
Згідно з пунктом 54.2 статті 54 ПК України грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.
Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлений статтею 168 ПК України.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України).
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується не надається платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України).
Згідно з підпунктом 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК України, відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Пунктом 127.1 статті 127 ПК України встановлено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.
Із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за затримкум сплати грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб ПАТ «Криворізька теплоцентраль», згідно із пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями вбачається, що позивачу нараховані штрафні санкції в розмірі 9066502,64 грн (а.с. 14).
Таким чином, на переконання суду позивачем було порушено вимоги податкового законодавства, зокрема абзац «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.
Законом України від 31.07.2014р. №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» встановлено військовий збір. Відповідно до пп.1.1 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, із змінами і доповненнями, платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 ПКУ.
Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування (пп.1.3 п.16 прим.1 підр.10 р. XX ПКУ). Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пп.1.2 п.16 прим.1 підр.10 р. XX ПКУ).
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 Податкового кодексу України (пп.1.4 п.16 прим.1 підр.10 р. XX ПКУ).
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст.171 ПКУ (пп.1.5 п.16 прим.1 підр. 10 р. XX ПКУ).
Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені ст.176 ПКУ (пп. 1.6 п.16 прим.1 підр. 10 р. XX ПКУ).
Так, згідно з акту перевірки вбачається, що позивачем несвоєчасно сплачений до бюджету військовий збір із заробітної плати працівників у сумі 1 400 957,76 грн., у тому числі за січень 2015 року - 109 115,92 грн., за лютий 2015 року - 134 618,70 грн., за березень 2015 року - 114 313,07 грн., за квітень 2015р. - 19 795,92 грн. за травень 2015 року - 77 320,29 грн., за червень 2015 року -84 547,80 грн., за липень 2015 року - 86 118,52 грн., за серпень 2015 року - 83 903,65 грн., за вересень 2015 року - 80 760,37 грн., за жовтень 2015 року - 105 546,09 грн., за листопад 2015 року - 19 869,66 грн., за липень 2016 року - 2 378,84 рн., за серпень 2016 року - 39 861,30 грн., за вересень 2016 року - 85 157,86 грн., за жовтень 2016 року - 119 639,82 грн., за січень 2017 року - 112 731,27 грн., за лютий 2017 року - 125 278,68 грн.
Вкзані обставини позивачем не заперечувались, однак позивач зазначив, що несвоєчасність сплати викникла у зв'язку з тяжким становищем підприємства, оскільки для здійснення діяльності підприємства, позивачем були направлені кошти за наданні послуги теплопостачання та виплату заробітної плати працівникам.
Згідно із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), позивачу нараховані штрафні санкції у розмірі 825054,41 грн. за затримку сплати грошового забезпечення по військовому збору ПАТ «Криворізька теплоцентраль», згідно із пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями.
Що стосується посилання позивача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій, у зв'язку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року, суд зазначає наступне.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року порушено провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ПАТ «Криворізька теплоцентраль» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Також, даною ухвалою введено процедуру розпорядження майном.
Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Однак, відповідно до ч.5 ст.19 зазначеного Закону, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Наведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і заходи у зв'язку з цим спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою задоволення визнаних судом вимог кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини. у зв'язку з чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних засадах.
Враховуючи зазначене, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Окрім цього, суд зазначає, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Так, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючим органам нараховувати як поточні податкові зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції за ними, так і податкові зобов'язання, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку, а також штрафи за їх невиконання.
Із акту перевірки 6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року вбачається, що несвоєчасна сплата до бюджету по податку на доходи фізичних осіб та військовому збору, яка стала підставою для нарахування штрафних санкцій, відбулась у 2015 році, 2016 році та січень, лютий 2017 року, тобто до прийняття господарським судом ухвали.
Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, поточними кредиторами слід вважати тих кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав після порушення справи про банкрутство.
За результатами податкової перевірки податкові органи можуть нарахувати як основну суму податкового зобов'язання, так і суми штрафних санкцій. Ця позиція аргументована тим, що зобов'язання по сплаті податкових зобов'язань та відповідних штрафних санкцій виникають вже після введення мораторію, і податкові органи в даному випадку є кредитором за поточними зобов'язаннями боржника.
У процедурі розпорядження майном у порядку ст.23 Закону про банкрутство вимоги до боржника мають право заявити тільки конкурсні кредитори, тобто кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство. Натомість грошові зобов'язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, безпосередньо в процедурі банкрутства, відповідно до ст. 1 Закону є поточними вимогами. На такі вимоги не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів (ч.5 ст. 19 Закону про банкрутство), тому вони погашаються в процедурах банкрутства (розпорядження майном та санації) без будь-яких обмежень. Тільки після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточні вимоги переходять у категорію конкурсних та повинні бути заявлені в порядку, передбаченому ст.38 Закону про банкрутство, з наступним визнанням їх судом та включенням до реєстру вимог кредиторів. У зв'язку з цим у разі подання кредитором заяви про визнання поточних грошових вимог у процедурі розпорядження майном суд має відмовляти в прийнятті такої заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГИК України.(Постанова Вищого господарського суду України від 18,05.2016 року у справі № 5004/407/12).
Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п, 14.1.39 ст. 14 ПКУ).
Суд погоджується із твердженнями відповідача, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після його введення та не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.
Таким чином, підсумовуючи наведене, суд погоджується з позицією відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, відтак вважає висновки актів перевірки обґрунтованим, а застосовані до позивача штрафи згідно оскаржуваних податкових повідомлень - рішень - правомірним.
Тому, беручи до уваги усе вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, зазначені в ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя А.О. Коренев