Справа № 2а/0270/3608/11
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/3608/11
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сторчака В. Ю. , Сапальової Т.В.

при секретарі: Павловій С.С.

за участю представників сторін:

апелянта - ОСОБА_2

позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом Підпиємства з іноземною інвестицією "Гассіб" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, -

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2011 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось підприємство з іноземною інвестицією Гассіб (далі - підприємство) з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Позовні вимоги заявник мотивував протиправністю дій митного органу, які полягали у видачі підприємству картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 401000009/1/00125. На думку позивача, Вінницькою митницею протиправно прийнято рішення про визначення митної вартості, митну вартість визначено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому воно є безпідставним та необґрунтованим, а відтак картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України також є протиправною, в звязку з цим, обидва документи підлягають скасуванню.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 22.08.2010 року вказаний позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Зокрема апелянт наголошував, що Вінницька митниця при прийнятті рішення про визначення митної вартості товарів та складанні та видачі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України діяла у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову, що не взято до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити шляхом скасування постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.08.2010 року та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник ПзІІ Гассіб у судовому засіданні проти тверджень скаржника заперечив з підстав обґрунтованості та правомірності висновків суду першої інстанції, у звязку з чим просив у задоволенні апеляційної скарги Вінницької митниці відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.2011р. підприємством з іноземною інвестицією Гассіб до Вінницької митниці подано вантажно-митну декларацію № 401000009/2011/004397 з метою митного оформлення товарів - ваги побутові, електронні, підлогові з металу та скла для зважування людей, що не використовуються в медицині та меблі металеві для ванних кімнат з документами, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісну та якісну характеристики, а також цінове та вартісне обґрунтування.

Вказані товари ПзІІ Гассіб придбаває на підставі контракту № 9 від 11.01.2011р., укладеного з заводом "GEDY S.P.A." та на підставі відповідних додатків до нього.

Митний орган із визначенням митної вартості товарів у зазначеній вантажномитній декларації не погодився, та не прийняв вказану декларацію до митного оформлення, у звязку з чим в подальшому скаржником прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 401000006/2011/000185/1.

Відповідно до даного рішення, митну вартість товарів митним органом визначено відповідно до Методу 6. Крім того, у рішенні зазначено, що підставою для визначення митної вартості слугувало: ст. 273 МК України, довідка розрахунок митної вартості № /2011/12334 від 11.04.2011р., № 10017000/2011/336269 від 26.04.2011р..

01.06.2011 року апелянтом складено та видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 401000009/1/00125.

Зазначені дії митного органу слугували підставою для звернення підприємства до суду першої інстанції з вимогою про визнання їх протиправними та скасування зазначених рішень.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови та задовольняючи позов, виходив з відсутності у митного органу визначених законодавством підстав для визначення нової вартості товару та винесення рішення про визначення митної вартості, а відтак скасування картки відмови в прийнятті митної декларації № 401000009/2011/00125 від 01.06.2011р. та рішення № 401000006/2011/000185/1 від 01.06.2011р. про визначення митної вартості товару.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів, через митний кордон України, товари не підлягають митному оформленню з таких причин: згідно ст. 262 МК України порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В процесі митного оформлення з'ясовано, що заявлена (задекларована) декларантом митна вартість не відповідає об'єктивним даним наявної цінової інформації, чим порушено вимоги п. 10.11 ПКМУ від 20.12.2006р. №1766 Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

В статті 259 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Стаття 260 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно зі ст. 267 МК України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб.

Крім того, положення даної статті передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 273 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів.

Стаття 262 Митного кодексу України визначає порядок декларування митної вартості товарів. Згідно положень якої, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (надалі Порядок).

Пунктом 2 даного Порядку передбачене визначення митної вартості товарів як сукупність дій, які вчинюються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобовязаний подати додаткові документи. Абзацом другим даного пункту передбачено, що посадова особа митного органу у графі 2 "для відміток митницідекларації митної вартості (що є окремим документом) робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складанням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Як зясовано колегією суддів зі змісту декларації митної вартості №401000009/2011/004397, апелянт, у розділі для відміток митного органу, визнав необхідність подання додаткових документів, а саме: каталоги, прейскуранти фірми виробника товару; копія ВМД країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристики підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

В процесі апеляційного розгляду встановлено, що на вимогу митного органу декларантом надано каталог та прас-лист фірми виробника, експертна ВМД країни відправлення та окремо зазначено, що інші документи надати немає можливості.

Відповідно до Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджених наказом Державної митної служби України від 19.10.2010р. № 1242, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством, та відомості про якісні характеристики товару можуть бути витребувані митним органом у разі:

наявності у поданих документах неточностей або розбіжностей;

виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості за умови, що відповідна цінова інформація відсутня у митного органу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надаючи додатково митному органу копії вантажно-митної декларації країни відправника, каталоги, прейскуранти фірми виробника товару, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісну та якісну характеристики, а також цінове та вартісне обґрунтування, декларант підтвердив правомірність, при визначенні митної вартості товарів, застосування методу № 1 "за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)", зокрема, за ціною, визначеною в контракті № 9 від 11.01.2011р., укладеного з заводом "GEDY S.P.A.", та специфікації.

Водночас апелянтом під час апеляційного розгляду не доведено наявність потреби у витребувані висновку про якісні та вартісні характеристики підготовлені спеціалізованими експертними організаціями для уточнення (визначення) митної вартості товару.

Крім того, системний аналіз наведених вище норм Митного кодексу України, а також положень постанов Кабінету Міністрів України від 09.04.2008р. № 339 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів" та від 20.12.2006р. № 1766 "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження" дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю Правильності обчислення декларантом митної вартості.

При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Відповідно до наказу Державної митної служби України № 1242 від 19.10.2010р. "Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів" митному органу при заповненні графи 33 рішення про визначення митної вартості товарів слід зазначати послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Проводити процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 268 і 269 Митного кодексу України. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на проведення консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

Зокрема, матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості, окрім, запису посадової особи Вінницької митниці ОСОБА_4 на звороті декларації митної вартості № 401000009/2011/004397, а саме: "проведено процедуру консультації згідно ст. 26 МКУ між митним органом та декларантом", що не є належним доказом в розумінні ст. 70 КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що останнім митна вартість товарів визначалась не шляхом послідовного використання методів, а відразу було застосовано шостий резервний метод.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що митний орган безпідставно застосував метод № 6 резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки митним органом не доведено наявність підстав для застосування резервного методу, не доведено суду неможливість застосування інших методів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.01.2011р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що на час винесення оскаржуваних рішень митний орган не мав достатніх для цього підстав, які б підтверджувалися належними доказами. Не встановлено таких підстав і за результатами розгляду даної адміністративної справи в порядку апеляційного провадження, що є свідчення правомірності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2011 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України, -

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2011 року .

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_5

< Список > ОСОБА_6