Справа № 750/6885/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6885/17 Головуючий у 1-й інстанції: Логвіна Т.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Качак Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

19.07.2017 ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі по тексту - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому з урахуванням уточнень просив визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо визначення розміру ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування всього стажу роботи та зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_3 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання весь період роботи в органах прокуратури - 22 роки 01 місяць 10 днів та враховуючи, що його загальний пільговий стаж судді складає 36 років 05 місяців 16 днів, здійснити перерахунок в розмірі 90 % довічного грошового утримання судді Новозаводського районного суду м. Чернігова з 19.01.2017 року та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання, оскільки до стажу його роботи на посаді судді повинна зараховуватися робота в органах прокуратури, однак відповідач, всупереч вимог чинних положень законодавства, відмовив йому у здійсненні такого перерахунку.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2017 позовні вимоги задоволені.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого зараховується, робота в органах прокуратури, становить 36 років 05 місяць 16 днів, що в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що відповідає положенням пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до якого у разі, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус судців» (Відомості Верховної Ради України, 2010, №№ 41 - 45, ст. 529; 2015, №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного "довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону і, що також передбачено частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4- рп/2016.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом управління юстиції в Чернігівській області №74/2 від 10.05.2002, відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» від 25.04.2002 №383/2002, позивача було призначено на посаду судді Новозаводського районного суду міста Чернігова.

Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» №241/VI від 20.03.2008 року ОСОБА_3 обрано суддею Новозаводського районного суду міста Чернігова безстроково.

15.09.2016 позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» №1515-УІІІ від 08.09.2016.

16.09.2016 позивач звернувся до Чернігівського об'єднаного Управління пенсійного фонду України із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з тривалості спеціального стажу понад 25 років у розмірі 90% суддівської винагороди.

Листом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 23.06.2017 №8916/02/П-7 позивачу було повідомлено про призначення йому управлінням з 16.09.2016 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.10.2010 у розмірі 80% суддівської винагороди, та повідомлено, що зарахувати до стажу роботи судді періоду роботи в органах прокуратури з 13.08.1979 по 01.10.2001 (далі по тексту - спірні періоди роботи позивача) в управління немає законних підстав.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

До моменту призначення суддею, позивач з 13.08.1979 по 15.06.1980 працював на посаді помічника прокурора Бобровицького району Чернігівської області, з 16.06.1980 по 30.06.1982 помічника прокурора Козелецького району Чернігівської області, з 01.07.1982 по 03.12.1989 на посаді слідчого прокуратури Козелецького району Чернігівської області, з 04.12.1989 по 30.11.1999 прокурора Ріпкінського району Чернігівської області, з 01.12.1999 по 24.01.2000 на посаді в.о. старшого помічника прокурора Чернігівської області, з 25.01.2000 по 19.10.2000 на посаді старшого помічника прокурора Чернігівської області, з 20.10.2000 по 01.10.2001 на посаді заступника прокурора міста Чернігова.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, усього стаж роботи позивача станом на 15.09.2016 року становить 36 рік 6 місяці та 16 днів.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.10.2010 (далі - Закон» №2453-VI) незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням, правом судді на відставку.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді. (частина шоста статті 48 Закону№2453-VI ).

Згідно з частиною першою статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (частина п'ята статті 120 Закону №2453-VI).

Згідно частини третьої статті 141 Закону №2453-VI (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 (далі по тексту - Закон№1402-VIII).

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону№1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

При цьому, щодо стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання необхідно зазначити наступне.

Так, у відповідності до частини третьої статті 138 №2453-VI в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В свою чергу, згідно статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

При цьому, пунктом 11 Розділу XIII. Перехідні положення Закону №2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15.12. 1992 №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII, в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За визначенням статті 56 Закону України від 5 жовтня 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII, в редакції, чинній станом на день набрання чинності Законом №2453-VI) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п'ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Водночас, спірні правовідносини врегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - постанова КМУ № 865, чинна станом на день набрання чинності Законом №2453-VI у відповідній цьому періоду редакції), абзацом 2 пункту 3-1 якої було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що у даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню спірні періоди роботи позивача, про що правильно зазначив і суд першої інстанції.

Аналогічних висновків дотримався Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15.05.2017 справа №К/800/11108/17.

Нормами ч. 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 18.12.2017.

Керуючись статтями 41, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2017 р. - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль