Справа № 359/6131/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/6131/17 Головуючий у 1-й інстанції: Журавський В.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: Самойленка Є.В., Мелюханової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Бориспільського міськрайонного центру зайнятості про визнання дій неправомірними та скасування наказу, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2017 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся у суд із позовом до Бориспільського міськрайонного центру зайнятості, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки та складання акту №4 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення»; визнати протиправним та скасувати наказ №16 від 17.01.2017 року «Про відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю», яким вирішено стягнути з нього незаконно виплачені кошти допомоги по безробіттю в сумі 29425,22 грн.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та постановити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що позивач у період перебування на обліку в Бориспільському міськрайонному центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю належав до категорії зайнятого населення, та усупереч вимогам ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не повідомив відповідача про укладення цивільно-правового договору, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

З такими висновками суду не можна не погодитися, з огляду на наступне

Колегією суддів установлено, що 20 липня 2016 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Наказом Бориспільського міськрайонного центру зайнятості №НТ160720 від 20 липня 2016 року позивачу надано статус безробітного з 20 липня 2016 року відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», та починаючи з 27 липня 2016 року, призначено допомогу по безробіттю.

На підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» №4 від 16 січня 2017 року встановлено, що на дату призначення допомоги по безробіттю, між безробітним та ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» був підписаний договір цивільно-правового характеру від 26 липня 2015 року №AJ-381.int. Згідно акту прийому наданих послуг від 17 жовтня 2016 року №1 до цього договору позивач отримав винагороду за надані послуги в жовтні 2016 року.

Наказом Бориспільського міськрайонного центру зайнятості №16 від 17 січня 2017 року вирішено стягнути з позивача незаконно виплачені кошти допомоги по безробіттю в сумі 29425 грн. 22 коп.

На виконання даного наказу позивачу було направлено претензію №69105 від 17 січня 2017 року про необхідність відшкодування виплачених коштів як допомоги по безробіттю у розмірі 29425 грн. 22 коп.

Уважаючи такі дії та наказ відповідача протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

У п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов'язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.022009 року 7-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за №232/16248, передбачено, що для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пункту 6 Порядку у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

З наведених вище нормативно-правових актів вбачається, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому, безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку. Тобто для визнання особи безробітною обов'язковим є наявність двох умов - відсутність роботи та заробітку.

Разом з цим, особа, яка виконує роботи відповідно до укладеного цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, в розумінні статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» є зайнятою особою.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 липня 2016 року позивач уклав з ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» цивільно-правовий договір №AJ-381.int. За умовами якого позивач зобов'язався виконувати роботи за завданням ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» в обсязі та на умовах, передбачених договором, а ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» зобов'язався прийняти та оплатити ці роботи.

Згідно акту прийому наданих послуг до цивільно-правового договору №1 від 17 жовтня 2016 року позивач виконував польоти на борту літаків в якості бортпровідника повітряного судна з обслуговування пасажирів на борту повітряного судна. Враховуючи обсяг наданих послуг узгоджена сума його винагороди склала 12422 гривень 37 копійок.

Згідно із відповіддю ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» на адвокатський запит від 03 квітня 2017 року позивач виконував роботи на рейсах 29 вересня 2016 року та 05 жовтня 2016 року, що підтверджується переліком екіпажу на відповідних рейсах та актом від 17 жовтня 2016 року. На підставі цього позивачу було нараховано винагороду у розмірі 12422 гривень 37 копійок та виплачено платіжним дорученням №1651 від 20 жовтня 2016 року у сумі 10000 гривень, за утриманням податків та зборів.

Тобто, позивач у період перебування на обліку у Бориспільському районному центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю належав до категорії зайнятого населення. Про свою належність до зайнятого населення позивач не повідомив відповідача, що є порушенням ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» установлені підстави припинення, відкладення виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття та скорочення їх тривалості.

Згідно п. 1 цієї статті виплата допомоги по безробіттю припиняється, у тому числі, у разі працевлаштування безробітного.

Підпунктом 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМ України від 20.03.2013 №198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, які впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

За загальними правилами ч. 3 вказаної статті суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають та умови виплат їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно вимог ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, має право стягнути відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що дата укладення позивачем цивільно - правового договору (26.07.2016 року) і дата виконання робіт, за які позивачу здійснено оплату, (29.09.2016 року) не є тотожними, тому суд невірно визначив момент з якого позивач відноситься до категорії зайнятого населення, яким є 29.09.2016 року, є необґрунтованими. Позаяк, із змісту вищенаведених правових норм випливає, що статус особи як безробітної визначається саме відсутністю у неї роботи. Водночас, якщо особа забезпечена роботою проте з будь-яких причин не отримує за цю роботу заробітку, така особа не набуває статусу безробітного.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову місцевого суду слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддя О.Є. Пилипенко

(Повний текст ухвали виготовлено 18 грудня 2017 року).