Справа № 826/8272/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2017 року № 826/8272/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Аблова Є.В., Григоровича П.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Сипчу Крістіни Миколаївни

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс»

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - МЮУ, відповідач-1), Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі - ГТУЮ, відповідач - 2), Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Сипчу Крістіни Миколаївни (надалі - Державний реєстратор Сипчу К.М., відповідач - 3), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (надалі - ТОВ «ФК «Вектор плюс», третя особа) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачами незаконно було проведено державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор плюс» право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки перехід прав кредитора та іпотекодержателя за відповідними договорами є неправомірними, на що мали звернути увагу відповідачі, при прийняття оскаржуваних рішень та запису. Крім того, спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тому у державній реєстрації права власності за ТОВ "ФК "Вектор Плюс" мало бути відмовлено.

Представник Міністерства юстиції України вважає твердження позивача необґрунтованими та безпідставними, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, вкладених у письмових запереченнях.

Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у тексті заперечень наголошує щодо хибності та необґрунтованості тверджень позивача, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись приписами ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2000 ОСОБА_1 отримала Свідоцтво на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми №3 від 04.04.2017 №197 в зазначеній квартирі зареєстровано та проживає 6 осіб.

Між ЗАТ «Тас-Інвкестбанк» (надалі - Банк) та ОСОБА_4 (надалі - Позичальник) укладено кредитний договір №693-Ф від 29.09.2006. Предметом якого є відкриття Позичальнику кредитної лінії на загальну суму 210 000,00 доларів США.

29.09.2006 між ЗАТ «Тас-Інвестбанк» (надалі - Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (надалі - Іпотекодавець, до зміни прізвища Шатілова) було укладено іпотечний договір №693-Ф/ІП-1, за умовами якого, Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає у іпотеку предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1).

Договором №1 від 17.03.2007 про внесення змін до Іпотечного договору №693-Ф/ІП-1 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. 29.09.2006, яким внесено зміни до ліміту суми, а саме змінено до 232000 доларів США та зазначено нове найменування банку - ЗАТ «Сведбанк Інвест».

Договором №2 від 18.11.2008 про внесення змін до іпотечного договору №693-Ф/ІП-1, посвідченого приватним нотаріусом КМНО за реєстровим №5414, яким внсеено зміни до процентної ставки за користування кредитом.

Додатковим договором №3 від 18.11.2008 до кредитного договору №693-Ф від 29.09.2006, яким внесено зміни до процентної станки за користування кредитом.

Між ПАТ Сведбанк», який виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» 28.11.2012 було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, Банком передано права вимоги за кредитними договорами ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс».

Також 28.11.2012, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами.

Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізналась про факт реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

А саме, 04.02.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м,Києві Сипчу К.М. було внесено запис №8657316 про право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на вказане вище майно.

Запис до реєстру внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19184790 від 09.02.2015.

Підставою виникнення права власності зазначено: виписка договору про відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 5360, виданий 26.10.2014 приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А.

Позивач, посилаючись на протиправність дій відповідача по проведенню державної реєстрації та по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Кабінетом Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначено вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю.

Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису.

Відповідальність за відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі несе особа, яка подає заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі.

Водночас, суд звертає увагу, що з урахуванням вимог частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

- під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Так, згідно статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Порядок здійснення державної реєстрації майна, на яке звернуто стягнення за іпотечним договором, передбачає подання завіреної копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, а такого документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем цієї вимоги (пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868).

Аналіз наведеної норми дає підстави стверджувати, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки у разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем (оскільки строк її виконання обчислюється з моменту отримання). Це також означає, що іпотекодержатель має довести не тільки факт надсилання, а й отримання вимоги.

Представник ТОВ "ФК "Вектор Плюс" стверджує, що зверталась до позивача з вимогами щодо погашення заборгованості та с попередженням відносно стягнення на предмет іпотеки, тощо.

Проте, з наявних в матеріалах реєстраційної справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, надісланих позивачеві за адресою: АДРЕСА_1 неможливо з'ясувати вміст відправлення, а також дату отримання.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що у договорі іпотеки №693-Ф/ВП-1 ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та позивач зазначили в п.4.2, яким передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється наступним способом звернення стягнення на предмет іпотеки: «запропонувати Іпотекодавцю укласти та посвідчити нотаріально окремий договір про позасудове врегулювання, або застосувати інші способи звернення на стягнення на предмет іпотеки, зокрема звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису чи до суду з позовної заявою про звернення на стягнення на предмет іпотеки ».

Тобто, сторони за договором дійшли згоди, що право власності на об'єкт заставленого майна виникає лише на підставі окремого договору, або застосувати інші способи звернення на стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що такий договір між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та/або ТОВ «ФК «Вектор плюс» і позивачем укладався.

Також, колегія суддів враховує Лист Верховного Суду України від 01.02.2015 "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна", відповідно до частини 7 Звернення стягнення на предмет іпотеки - "Правильною є практика судів, які за відсутності встановлення в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відмовляють у задоволенні подібних позовів. З аналізу чинного законодавства вбачається, що вищезазначене має стосуватися також і звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, установленої ст. 38 Закону № 898-IV, у разі, коли такий спосіб передбачений договором про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідним застереженням в іпотечному договорі".

Тверджень ТОВ "ФК "Вектор Плюс" про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя не є одним із шляхів примусового стягнення предмета іпотеки, та те, що позивач добровільно підписав іпотечне застереження, а тому Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не поширюється на задоволення вимог іпотекодержателя, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищевикладене та зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 1 п. ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що третя ТОВ "ФК Вектор плюс" не мала права відчужувати квартиру, оскільки вона є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання позивачем умов кредитного договору, тобто споживчого кредиту.

Так згідно частини 3 статті 33 закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В частині 2 статті 36 цього Закону також зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, Закон прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодателя з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону про мораторій право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як в судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодателя, а залежало від наявності факту невиконання боржника.

В свою чергу Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Також судом встановлено, що згідно довідки форми №3 від 04.04.2017 №197 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 прописано 6 чоловік, а саме: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ще дві особи.

Стосовно тверджень позивача на рахунок відсутності у ТОВ "ФК "Вектор Плюс" банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, що лишає останнього права здійснювати діяльність із видачі, отримання та стягнення грошових коштів в іноземній валюті за кредитними договорами, то суд погоджується з вищевказаним з наступних підстав.

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із статтею 1078. Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 Цивільного кодексу України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Іноземна валюта, що є предметом первісного договору між Банком та позивачем п 1.1. кредитного договору №693-Ф від 29.09.2006 згідно частини другої статті 192 Цивільного кодексу України може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Пункт 1.2. Постанови Правління НБУ "Про затвердження Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій" від 9 вересня 2002 року №297 визначено, що небанківські фінансові установи мають право здійснювати валютні операції, передбачені статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якщо вони є валютними операціями тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з п. 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"

У даному випадку, як встановлено судом, фактор, до якого перейшло право вимоги за валютними кредитами від банку не має права здійснювати операції з валютними коштами, оскільки у останнього відсутня така ліцензія.

Аналогічна позиція викладена у ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2016 року К/800/49643/15.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м.Києві Сипчу К.М., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 19184790 від 09.02.2015, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ "ФК "Вектор Плюс".

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.02.2015№19184790 та скасування запису відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №8657316 про реєстрацію за ТОВ "ФК "Вектор Плюс" права власності на квартиру.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідачами не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Сипчу Крістіни Миколаївни щодо внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19184790 від 09.02.2015 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та внесення запису до Державного реєстру про право власності: №8657316.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний 19184790 від 09.02.2015 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та внесення запису до Державного реєстру про право власності: №8657316.

Присудити на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі по 1103,00грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України та/або Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Смолій І.В.

Судді Аблов Є.В.

Григорович П.О.