Справа № 695/2442/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 695/2442/17 Головуючий у 1-й інстанції: Таратін В.О.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як інваліду війни 2 групи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як інваліду війни 2 групи.

Дана заява мотивована тим, що він є інвалідом війни 2 групи, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 4 жовтня 2016 року та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для інвалідів війни. У 2017 році Департаментом соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 3100 грн., яку він отримав 12.08.2017 р.

Сам вид щорічної разової грошової допомоги та її розмір було встановлено ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25. 12. 1998 р. № 367-ХІV.

Для інвалідів війни 2 групи її було визначено у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

У відповіді на його звернення про нарахування та виплату невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи за 2017 рік у сумі 7 396 (сім тисяч триста дев'яносто шість) гривень Департамент соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації відмовив йому у доплаті невиплаченої частини разової грошової допомоги.

Позивач вважає, що керуючись принципом верховенства права, визначеним ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, загальними засадами пріоритетності прав людини вважає, що при призначенні щорічної разової допомоги інвалідам війни у 2017 році необхідно було застосовувати положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 р. № 367-ХІV, а не Постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 233 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2017 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» та положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України». Останні є такими, що звужують обсяг передбачених Конституцією та Законами України права на соціальний захист інваліда війни.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 4 жовтня 2016 року ОСОБА_2, є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Із листа Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації №12-Т416/12 від 08.08.2017 року вбачається, що позивачу як учаснику бойових дій, у 2017 році була виплачена разова грошова допомога, а саме інвалідам війни 2-ї групи у розмірі - 3 100 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2017 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»».

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб?єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомоги.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язанні та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно до п. 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, установлено, що норми ст.. 12,13,14,15,16 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно із вимогами статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється лише за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету України.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім»ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Виходячи з викладеного, Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Отже, право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня з 01.01.2015 року надано Кабінету Міністрів України.

В 2017 році виплата проводилася відповідно до постанови КМУ від 05.04.2017 року за № 233 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2017 році відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» інвалідам війни 2-ї групи у розмірі 3100 грн..

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, як розпорядник коштів Державного бюджету, бере бюджетні зобов'язання та проводить реалізацію відповідних Бюджетних програм тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених Законом України «Про Державний бюджет», у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, що встановлено пунктом 3 статті 116, частиною 2 статті 95 Конституції України, пунктом 5 статті 51 Бюджетного Кодексу України, ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 1 статті 1 Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2017 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»».

Видатки, пов'язані з соціальним захистом громадян, учасників бойових дій, визначаються в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших видатків державного бюджету мають також соціальну направленість.

На підставі вище зазначеного, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги проводилась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», уряд України встановив нові розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році. Виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій, інвалідам війни, учасникам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», передбачено у таких розмірах: інвалідам війни з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: групи - 3500 гривень; групи - 3100 гривень; групи - 2700 гривень; учасникам бойових дій - 1200 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 3500 гривень; членам сімей загиблих - 600 гривень; учасникам війни - 500 гривень.

Виплату зазначеної допомоги здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами за місцем їх проживання).

Право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано Кабінету Міністрів України із 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України.

Будь-які зобов'язання, взяті за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань, або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним Кодексом та Законом «Про Державний бюджет», не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Згідно статті 87 Бюджетного Кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення здійснюється в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті на відповідний рік.

Пунктом 26 прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, установлено, що норми статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином має місце суперечність між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, а саме: з однієї сторони Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року№ 79-УІІІ і відповідно пункту 26 прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, а з іншої - норми Закону № 3551 -XII, а не як трактує позивач - Закону № 3551 -XII та постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223.

У разі наявності суперечностей між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше - в даному випадку це Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації здійснено виплату разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_2 як інваліду ІІ групи, здійснено відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2017 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»», в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України на 2017 р., - 3 100 грн.

Та зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2015 року у справі № К/9991/52485/11 колегія суддів вказала, що за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих правовідносинах, слід застосовувати положення Закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року у справі № 800/827/16 суд, визначив, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 147 неконституційними не визнавались, а тому їх застосування є правомірним.

Статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, визначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права, зокрема міжнародну судову практику.

У п.2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР ), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 роз'яснено повноваження Кабінету Міністрів України щодо регулювання порядку та розмірів соціальних виплат, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України на основі і на виконання Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік. Зокрема, приймаючи вказане рішення Конституційний Суд України виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційною допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року відновлено дію частини 5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 25 грудня 1998 року, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій становить п'ять мінімальних пенсій за віком.

Пунктами 2 та 3 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 13 січня 2012 року вирішено, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6 статті 166,частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статі 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, - Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати розмір соціальних виплат.

А також, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та р соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно пункту 8 статті 7 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями та відповідно до статті 23 цього ж Кодексу, будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, щодо конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачене самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації здійснюючи нарахування ОСОБА_2 нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня, діяв відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2017 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

При вирішенні спору колегія суддів також звертає увагу на правову позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвалу від 19.02.2016 року у справі № К/800/4176/16( № 753/13867/15-а).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання бездіяльності протиправною, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 15 грудня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Троян Н.М.

Твердохліб В.А.