Справа № 332/3211/17
Суддя: Федоренко О. І.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3211/17
Провадження № 2-а/332/109/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Федоренка О.І.,

при секретарі - Івановій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що перебуває на обліку як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і є пенсіонером. З липня 2017 року виплата пенсії їй була припинена на підставі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, в зв'язку з не підтвердженням її місця перебування. Позивачка повідомила УПФУ, що була відсутня за місцем проживання, в зв'язку з тим, що тимчасово проживала у своєї доньки яка потребувала її допомоги в зв'язку із народженням дитини. Не зважаючи на її пояснення позивачем було відмовлено в поновленні виплати пенсії. В зв'язку з цим просить суд визнати протиправними дії ЦО УПФУ в м. Запоріжжя, щодо відмови у виплаті їй пенсії та зобов'язати ЦО УПФУ в м. Запоріжжя поновити та виплатити їй недоплачену пенсію з 1 липня 2017 року.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність на позовних вимогах наполягає просить задовольнити.

Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином судове засідання не з'явився, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справу у його відсутність не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Позивачка, ОСОБА_1, як було встановлено на підставі досліджених матеріалів справи є пенсіонером за віком, яка, як внутрішньо переміщена особа, що встановлено довідкою від 03 жовтня 2017 року.

Статтею 8 Конституції України визначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На підставі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд зауважує, що ні воєнний, ні надзвичайний стан ані в Україні, ані на окремих її територіях на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 (далі за текстом - Указ Президента України від 14 квітня 2014 року) на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію (далі за текстом - АТО).

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі за текстом - Спеціальний Закон) період проведення АТО - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення АТО не прийнято.

За ч. 2 ст. 1 Спеціального Закону встановлено, що територія проведення АТО - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Загальний Закон) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Проте будь-які зміни до Загального Закону щодо обмеження прав осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Спеціальним Законом, який визначає, крім іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення АТО, обмеження прав осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат також не встановлені.

Суд зазначає, що інші Закони України щодо такого обмеження прав осіб на отримання пенсійних виплат також відсутні.

При цьому положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не розповсюджуються, оскільки відповідно до ст. 3 такого Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; а також повітряний простір над переліченими територіями.

Натомість на підставі п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції, яка набула чинності 17 березня 2016 року) призначення та продовження виплати пенсій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі за текстом - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв ПАТ «Державний ощадний банк України». При цьому починаючи з 1 липня 2016 року виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв ПАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до п. 8 «Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно із п. 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Натомість доказів жодної з підстав припинення виплати пенсії позивачці, представниками відповідача суду не було надано, в тому числі щодо відсутності ОСОБА_1 за фактичним її місцем проживання.

Таким чином розглядом справи було встановлено, що підстав для припинення виплати пенсії позивачці та не відновлення її виплати до теперішнього часу немає.

Крім цього суд зазначає, що за ст. 5 Загального Закону вбачається, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. При цьому виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно із ст. 47 Загального Закону пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

На підставі ст. 49 Загального Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, аналізуючи зазначені вище постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року, від 5 листопада 2014 року, від 7 листопада 2014 року та від 8 червня 2016 року, слідує висновок, що такими постановами встановлено спеціальний порядок здійснення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте вказані підзаконні нормативні акти не є законом, тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року згідно із ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у п. 51 рішення в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. При цьому за п. 54 такого рішення зазначено, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд також зазначає, що у рішенні ЄСПЛ від 8 липня 2004 року по справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Описане свідчить про те, що «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», «Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування» та «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», затверджені постановами Кабінету Міністрів України, суперечать виконанню державою Україною її позитивного зобов'язання щодо виплати належної позивачу пенсії.

На підставі наведених доводів позивач, як внутрішньо переміщена особа., яка зареєстрована на території Заводського району міста Запоріжжя, має право на отримання пенсії за віком, починаючи з місяця звернення.

Судом було встановлено, що виплата пенсії ОСОБА_1 зупинена без винесення певного рішення відповідачем, тобто вчинені дії, що порушують право позивача на соціальний захист, тому заявлені позовні вимоги про визнання дій неправомірними щодо невиплати пенсії позивачу підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом зобов'язання ЦО УПФУ в м. Запоріжжя відновити позивачу з 1 липня 2017 року виплату пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеного суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії позивачу у межах суми за один місяць.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України в місті Запоріжжя, щодо відмови у виплаті пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Центральне об'єднане Управління пенсійного фонду України в місті Запоріжжя поновити та виплатити недоплачену ОСОБА_1, пенсію з 1 липня 2017 року по теперішній час.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.І. Федоренко