Справа № 2270/8743/11
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/8743/11
Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Голоти Л.О., Залімського І.Г. < Довідник >

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славуті до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2011 року управління Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2011 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованість по страхових внесках за липень, серпень, листопад, грудень 2010 року в сумі 1168,86 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що на її думку, є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Також відповідач зазначає, що позивач надсилаючи вимогу про сплату страхових внесків діяв в порушення норм Господарського кодексу України та актів Президента України, а також Законів України "Про державну підтримку малого підприємництва", "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про податок з доходів фізичних осіб", "Про систему оподаткування". Як стверджує відповідач, про вимогу позивача про сплату страхових внесків йому стало відомо 29.04.2011 року після виклику державного виконавця відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції. Також відповідач звертає увагу на те, що являється пенсіонером, а тому відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового Кодексу України " № 3609, опублікованого в газеті "ОСОБА_3 України" 05.08.2011 року, звільняється від сплати єдиного внеску.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обовязкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом І інстанції, обставини справи полягають у наступному.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 15.09.1995 року зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності на підставі рішення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області.

Відповідно до розрахунку сум доплати до мінімального страхового внеску з урахуванням частин фіксованого податку, за період з липня по грудень загальна сума доплати становить 1168,86 грн.

Управлінням Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута було направлено відповідачу вимогу № Ф 521 від 01.02.2011 року про сплату заборгованості в розмірі 1168,86 грн. Вказану вимогу отримано відповідачем 09.02.2011 року.

Суд І інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по страхових внесках за липень, серпень, листопад, грудень 2010 року в розмірі 1168,86 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду І інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі Закон № 1058), загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. ст. 14, 15 Закону № 1058, відповідач є страхувальником та платником страхових внесків до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058, страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 11, пункту 1 статті 14, статті 17 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV позивач зобовязаний сплатити нараховані у порядку, визначеному підпунктом 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058-IV страхові внески за липень, серпень, листопад, грудень 2010 року.

Згідно ч. 6 ст. 20 Закону № 1058, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до частин 2, 3 статті 106 Закону № 1058, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною 3 статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

На виконання частини 3 статті 106 Закону № 1058 та пункту 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (б) на адресу відповідача направлялась вимога № Ф 521 від 01.02.2011 року про сплату боргу в сумі 1168 грн. 86 коп.

Зазначена вимога отримана відповідачем 09.02.2011 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином доводи відповідача що про існування вимоги йому стало відомо 29.04.2011 року не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058, у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби.

Враховуючи те, що відповідач у строк визначений законом не оскаржив вимогу позивача та не сплатив зазначену у вимозі суму заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином матеріалами справи підтверджено наявну у відповідача заборгованість по сплаті страхових внесків, яка підлягає стягненню, що вірно встановлено судом І інстанції.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи відповідача про те, що ч. 15 ст. 106 Закону № 1058, із змінами внесеними Законом № 3609-VI від 07.07.2011, являється підставою для звільнення його від обов'язку сплатити страхові внески визначені у вимозі позивача. Так, вказана норма набула чинності значно пізніше періоду за який у відповідача виникла заборгованість. Окрім того, Закон № 3609 від 07.07.2011 року не має зворотної дії в часі, а тому не може регулювати відносини що виникли до її прийняття. Більше того, вказані зміни стосуються фінансових санкцій, які відповідачу не були нараховані, а існуюча заборгованість є страховими внесками.

З цих же підстав не підлягає застосуванню і ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в редакції Закону № 3609 від 07.07.2011 року.

Враховуючи викладене, вимоги апелянта - є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 6, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2011 року, без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_3

< Список > ОСОБА_4

< Список >

< Список >