Справа № 810/1421/17
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1421/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року (час ухвалення: 13 год. 40 хв., повний текст складено 02 листопада 2017 року, м. Київ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (представник ОСОБА_3, довіреність від 18.04.2016) до Козинської сільської ради Миронівського району Київської області та Комунального підприємства Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Козинської сільської ради Миронівського району Київської області та Комунального підприємства Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 про:

- зобов'язання Козинської сільської ради Миронівського району Київської області визнати недійсним акт Державної прийомки в експлуатацію особистого домоволодіння по АДРЕСА_2 від 01.12.2008;

- зобов'язання Козинської сільської ради Миронівського району Київської області скасувати рішення №87 від 22.12.2008 "Про затвердження акта Державної прийомки в експлуатацію особистого домоволодіння громадянки ОСОБА_4 в АДРЕСА_2";

- зобов'язання Козинської сільської ради Миронівського району Київської області визнати недійсним видане ОСОБА_4 30.01.2009 свідоцтво про право власності на нерухоме майно;

- зобов'язати Комунальне підприємство Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації" скасувати реєстрацію права власності домоволодіння по АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 від 30.01.2009.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року провадження у справі було закрито.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представники відповідача та третьої особи до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали договір міни, який посвідчений державним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №548. Відповідно до вказаного договору, позивач обміняла належну її на праві власності квартиру в АДРЕСА_1, на належній на праві власності третій особі житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 (далі - житловий будинок) та земельну ділянку площею 0,1203 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_2 (далі - договір міни) (а.с. 36-37).

Житловий будинок на момент укладання договору міни належав на праві приватної власності ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва від 30.01.2009, виданого Виконавчим комітетом Козинської сільської ради 22.12.2008, на підставі рішення №87 (а.с. 10).

Таким чином, як вірно було зазначено судом першої інстанції, позовні вимоги щодо зобов'язання Козинської сільської ради Миронівського району Київської області визнати недійсним акт Державної прийомки в експлуатацію особистого домоволодіння АДРЕСА_2 від 01.12.2008, скасувати рішення №87 від 22.12.2008 "Про затвердження акта Державної прийомки в експлуатацію особистого домоволодіння громадянки ОСОБА_4 в АДРЕСА_2", визнати недійсним, видане ОСОБА_4 30.01.2009, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також вимоги зобов'язати Комунальне підприємство Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації" скасувати реєстрацію 30.01.2009 права власності домоволодінням по АДРЕСА_2 за ОСОБА_4, є фактично оспорюванням права власності третьої особи на житловий будинок.

Водночас, між позивачем та третьою особою був наявний спір щодо дійсності договору міни.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2016 у цивільній справі №308/5727/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої відповідачем та зобов'язання вчинити певні дії, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2017, в задоволені позову відмовлено.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час ухвалення оскаржуваного рішення), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час ухвалення оскаржуваного рішення), справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З матеріалів справи випливає, що оскаржуючи рішення відповідачів, на підставі яких здійснена реєстрація прав власності на житловий будинок, позивач фактично оспорює правомірність набуття права власності на такий об'єкт третьою особою (ОСОБА_4) та право цієї особи щодо володіння зазначеним нерухомим майном на момент укладання договору міни.

Спір щодо захисту цивільних прав має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Питання щодо права власності на будинок, має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а тому, дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду України від 29 березня 2016 року у справі №21-5430а15 та від 24 січня 2017 року у справі №21-1559а16.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 157 КАС встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Козинської сільської ради Миронівського району Київської області та Комунального підприємства Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії підлягає закриттю.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017), статтями 243, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку