Справа № 804/7197/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 р. Справа № 804/7197/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
при секретарі Вербному Д.С.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРТЕХ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, -
02.11.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРТЕХ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.10.2017 року № НОМЕР_1.
Позивач зазначає, що ревізорами під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з контрагентами ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал» та ТОВ «ТД БЦ Шелтер» підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності ТОВ «МИРТЕХ» та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.
Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, що має наслідком його неправомірність та є підставою для скасування.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях та акті перевірки, зокрема вказав, що під час перевірки встановлено, що в ході проведення перевірки позивача здійснено аналіз податкової інформації контрагентів позивача, первинних документів та встановлено, що останні мають формальний характер, неможливо встановити ланцюг постачання товару, що характеризує діяльність субєктів господарювання, задіяних в ланцюгу, з метою створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Отже, надані ТОВ «МИРТЕХ» до перевірки документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції; досліджені операції спрямовані на документальне оформлення купівлі-продажу товарів, та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, метою яких є мінімізація податкових зобовязань ТОВ «МИРТЕХ».
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
У період з 14.09.2017 року по 20.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «МИРТЕХ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «Куббера» за період березень 2014 року, ТОВ «Люксреал» за період липень 2014 року, ТОВ «ТД БЦ Шелтер» за період червень-липень 2014 року.
Перевіркою встановлені порушення:
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість у березні, червні, липні 2014 року на загальну суму 663 891,00 грн., у тому числі: березень 2014 року 8 377,00 грн., червень 2014 року 34 838,00 грн., липень 2014 року 620 676,00 грн.;
- п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 597 502,00 грн.
На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.10.2017 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 896253,00 грн., з яких за основним платежем 597502,00 грн. та за штрафними санкціями 298751,00 грн.
Досліджуючи правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. №742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. щодо підтвердження даних податкового обліку документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.
Згідно статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Також, з наведеного слідує, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Разом з тим, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За певних інших обставин названі документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов'язань та власного капіталу суб'єкта господарювання. Але цього недостатньо. Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов'язання на підставі таких операцій.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у періоді перевірки ТОВ «МИРТЕХ» мало взаємовідносини з ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал», ТОВ «ТД БЦ Шелтер».
Щодо правовідносин між вказаними підприємствами судом встановлено наспупне.
Проте, на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Куббера» позивачем не надано жодних первинних документів.
Разом з тим, згідно проведеного аналізу в інформаційних базах контролюючих органів (ІС Податковий блок», Архів електронної звітності (ЄРПН); підсистема 2.19 АС «Аудит»), податковим органом встановлено, що ТОВ «Куббера» не є виробником зазначеного товару та по ланцюгу придбання зазначений товар не придбавався (обрив ланцюга).
Також, аналізом ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій за весь період діяльності ТОВ «Куббера» встановлено, що асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій. Відсутнє придбання сировини та послуг, притаманній виробничий діяльності. Відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії не встановлено придбання послуг по оренді землі, складських приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт, та інше.
Згідно інформаційних баз даних ДФС України та в ході аналізу податкової звітності ТОВ «Куббера» встановлено, що основний вид діяльності підприємства «46.90 - неспеціалізована оптова торгівля»; стан платника - 21, ліквідаційна процедура за рішенням (постановою) суду; свідоцтво платника ПДВ анульване 23.05.2014 року, причина анулювання 41- за власним бажанням. Підприємством в декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року задекларовано обсяг реалізації у сумі 6 939,0 тис.грн., сума ПДВ складає 1 387,8 тис.грн. Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за І квартал 2014р. на підприємстві працювало 2 робітника. Згідно звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС (форма Д4) за березень 2014 року на підприємстві працювало 2 працівника. Основні засоби відсутні. Декларація з податку на прибуток підприємством ТОВ «Куббера» за 2014 рік не подавалась до органів фіскальної служби.
По взаємовідносинам з постачальником ТОВ «Люксреал» за період липень 2014 року ТОВ «МИРТЕХ» задекларовано операції з придбання товарів на суму 1 951 656,0 грн., в т.ч. ПДВ - 325 276,00 грн., а саме: комплект РТИ 1А-5Д49, відбійник 6Д49.10.8спч, палець 5Д49.12.33, палець 5Д49.12.33-06, втулка 5Д49.12.34, втулка 5Д49.12.34-02, втулка 5Д49.12.34-03, механізм шатунний 1А-5Д49.17спч, механізм шатунний 2-5Д49.17спч, втулка 5Д49.17.4спч-3, втулка 5Д49.17.6спч-2, палець 5Д49.17.06-3, палець 5Д49.22.05-3, рукав 1А-9ДГ.94.9спч, рукав 14Д40.108.12спч, шестерня прохідна 1-5Д49.69.06-1, вал з шестернею 1-5Д49.69.13-1- у загальній кількості 767 шт.
На підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Люксреал» позивачем надані: договір поставки від 15.07.2014 року № МТ/11, специфікація № 1, специфікація №2, специфікація №3, специфікація № 4, податкові накладні, рахунки, сертифікати якості.
Однак, суд не може прийняти до уваги вказані документи з огляду на наступне.
Відповідно до матеріалів перевірки, згідно проведеного аналізу інформаційних базах контролюючих органів (ІС «Податковий блок», Архів електронної звітності (ЄРПН); підсистема 2.19 АС «Аудит») ТОВ «Люксреал» не є виробником товару, задекларованого ТОВ «МИРТЕХ».
Крім того, в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Люксреал» не зареєстровані податкові накладні на придбання товару з 01.01.2014 по 31.12.2014 року.
Згідно інформаційних баз даних ДФС України та в ході аналізу податкової звітності ТОВ «Люксреал» встановлено: основний вид діяльності - «46.90 - неспеціалізована оптова торгівля»; стан платника - 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; свідоцтво платника ПДВ анульоване 25.12.2014 року, причина анулювання 36 - до ЄДР внесено запит про відсутність за місцезнаходженням.
Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за III квартал 2014р. на підприємстві працювало 10 робітників. Проте, звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС (форма Д4) за липень 2014 року не подавався. Основні засоби відсутні.
Декларація з податку на прибуток підприємством ТОВ «Люксреал» за 2014 рік не подавалась до органів фіскальної служби.
На підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ТД БЦ Шелтер» позивачем надані: договір поставки від 05.06.2014 року №36/06, специфікація №1, специфікація №2, специфікація №4, податкові накладні, рахунки, сертифікати якості, товарно-транспортні накладні.
Однак, суд не може прийняти до уваги вказані документи з огляду на наступне.
За результатами аналізу ЄРПН за весь період діяльності ТОВ «ТД БЦ Шелтер» по ланцюгу взаємоповязаних господарських операцій з руху товару, встановлена відсутність джерела його законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва. Відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, не встановлено придбання послуг по оренді землі, складських приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт, та інше.
Згідно інформаційних баз даних ДФС України та в ході аналізу податкової звітності ТОВ «ТД БЦ Шелтер» встановлено, що основний вид діяльності «46.38 - оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками»; стан платника - 7, до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей; свідоцтво платника ПДВ анульоване 09.12.2014 року, причина анулювання 36 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням.
Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за III квартал 2014р. на підприємстві працювало 12 робітників.
Проте, згідно звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС (форма Д4) за липень 2014 року на підприємстві працювало 7 працівників. Основні засоби відсутні.
Декларація з податку на прибуток підприємством ТОВ «ТД БЦ Шелтер» за 2014 рік не подавалась до органів фіскальної служби.
З урахуванням вищевикладеного, первинні документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції по взаємовідносинам ТОВ «МИРТЕХ» з ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал» та ТОВ «ТД БЦ Шелтер».
З аналізу викладеного суд приходить до висновку, що первинні документи, які складені ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал» та ТОВ «ТД БЦ Шелтер» по взаємовідносинам з ТОВ «МИРТЕХ» носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами.
Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 року, який набрав законної сили 17.07.2017 року, визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. З ст. 27, ч. З ст. 28, ч. З ст. 358, ч. З ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч.ч. З, 5 ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 212 КК України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які впродовж 2013-2014 років, діючи спільно у складі організованої групи, виконуючи вказівки ОСОБА_3, шляхом пособництва у реєстрації в державних органах влади суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), набули можливість розпоряджатись всіма майновими і немайновим правами, шляхом маніпулювання номінальними керівниками наступних підприємств: ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал», ТОВ «Торговий дім «БЦ Шелтер».
Також, вироком встановлено, що ознаками фіктивності ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал», ТОВ «Торговий дім «БЦ Шелтер» є реєстрація підприємств на підставних осіб, відсутність підприємств за юридичними адресами, відсутність здійснення реальної господарської діяльності, спрямованої на отримання прибутку, відсутність основних засобів, складських приміщень, персоналу тощо.
Виписані підставними особами від імені контрагенту податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Оскільки, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 року ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал», ТОВ «Торговий дім «БЦ Шелтер» визнано фіктивними, тому неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат, за період березень, червень-липень 2014 року по взаємовідносинам з даними контрагентоми-постачальниками.
У відповідності до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
За таких обставин із урахуванням правових позицій Верховного Суду України, документи підписані від імені фіктивних підприємств ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал», ТОВ «Торговий дім «БЦ Шелтер» не можуть слугувати належними та допустимими підставами для формування показників податкового обліку ТОВ «МИРТЕХ».
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між ТОВ «МИРТЕХ» та ТОВ «Куббера», ТОВ «Люксреал», ТОВ «Торговий дім «БЦ Шелтер», а відтак висновки контролюючого органу є правомірними та відповідають дійсним обставинам справи.
Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентами позивача.
При цьому, суд враховує, що наявність оплати за спірними операціями сама по собі також не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.
Таким чином, під час розгляду справи, позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеними контрагентами та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «МИРТЕХ» є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 94 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню позивачу.
Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРТЕХ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового-повідомлення рішення - відмовити.
Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2017 року

Суддя ОСОБА_7