Справа № 553/705/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. Справа № 553/705/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 05.10.2017р. по справі № 553/705/17

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Полтавське обєднане УПФУ), в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, прийнятих судом, просила суд :

1) визнати протиправною відмову ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо перерахунку пенсії позивача та скасувати рішення ОСОБА_1 обєднаного УПФУ від 25.05.2017 року № 286;

2) зобовязати Полтавське обєднане УПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці з 01 грудня 2015р. відповідно до ст.ст. 37, 37-1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», в редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, та Постанови Кабінету Міністрів України за № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», у редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, згідно з довідкою Департаменту фінансів ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про складові заробітної плати від 13.02.2017 року № 06-09/21/П-02, в сумі 6103 грн. 10 коп., без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.10.2017 року по справі № 553/705/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо перерахунку ОСОБА_2 пенсії та скасовано його рішення від 25.05.2017р.за № 286.

Зобовязано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії з 1 березня 2017 року, відповідно до ст.ст. 37, 37-1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», у редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з розрахунку 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та роботи на державній службі, згідно з довідкою Департаменту фінансів ОСОБА_1 і державної адміністрації про складові заробітної плати від 13 лютого 2017 року № 06-09/21 в сумі 6103 грн. 10 коп., без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.05.2017 р. по справі № 586/931/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, оскільки до 01.06.2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у т.ч. й спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначено відповідно до Закону України «Про державну службу». Отже, з 01.06.2015 року пенсії, призначені в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», не перераховуються. Крім того, постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» виключено пункт 4 постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», який передбачав перерахунок пенсій державним службовцям. Постановою КМУ № 622 від 14.09.2016 року постанову КМУ № 865 від 31.05.2000 року визнано такою, що втратила чинність. Також, пояснив, що Законом України Про державну службу № 889-VІІІ від 10.12.2015 року, який набрав чинності з 01.05.2016 року, не передбачено перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ. Отже, у відповідача немає правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачці згідно з наданою довідкою про складові заробітної плати.

Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просила суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, наявною в матеріалах справи (а.с. 14).

16.02.2017 року позивач звернулась до ОСОБА_1 обєднаного УПФУ із заявою про здійснення перерахунку її пенсії на підставі довідки Департаменту фінансів ОСОБА_1 державної адміністрації про складові заробітної плати від 13 лютого 2017 року № 06-09/21, починаючи з 01.12.2015 року (а.с. 15).

ОСОБА_1 обєднаного УПФУ від 06.03.2017 року позивачці відмовлено у здійсненні перерахунку з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, втрату чинності постановою КМУ № 865 від 31.05.2000 року, набрання чинності з 01.05.2016 року новим Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, у звязку з чим відсутні підстави для перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям (а.с. 16).

Матеріалами справи підтверджено, що 15.05.2017 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ОСОБА_1 обєднаного УПФУ із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки ОСОБА_1 ОДА від 13.02.2017 року № 06-09/21/П-02 (а.с.45).

Рішенням ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України № 286 від 25.05.2017 року відмовлено в перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про держану службу» у звязку з відсутністю підстав для перерахунку пенсії, та поданням довідки, яка не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.43).

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача та діями ОСОБА_1 обєднаного УПФУ щодо відмови в перерахунку пенсії позивача, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про їх оскарження, а також зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці з 01.12.2015р. відповідно до ст.ст. 37, 37-1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» в редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, та постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року в редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, згідно з довідкою Департаменту фінансів ОСОБА_1 ОДА від 13.02.2017 року № 06-09/21/П-02, в сумі 6103,10 грн., без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01.03.2017 року, оскільки новий порядок призначення та виплати пенсії, встановлений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ не поширюється на позивачку, якій пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобовязання здійснити перерахунок пенсії за період з 01 грудня 2015 року по 31 січня 2017 року, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки позивачка звернулась до ОСОБА_1 обєднаного УПФУ із заявою про перерахунок пенсії 16.02.2017 року, а отже, пенсія ОСОБА_2 підлягає перерахунку з 01.03.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 37 Закону України Про державну службу (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до статті 37-1 Закону України Про державну службу № 3723-XII (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 2009 року в розмірі 90% від заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 р. пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р.

З 01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. положення Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р. втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. та Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р., з 01.05.2016 р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Як зазначалось вище, 16.02.2017 року позивач звернулась до ОСОБА_1 обєднаного УПФУ Полтавської області із заявою про перерахунок її пенсії. Листом відповідача від 06.03.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у перерахунку пенсії.

Таким чином, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 р., відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України Про державну службу (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії.

Пунктом 4 вищезазначеної постанови було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, встановлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів до Постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015 р., а саме виключено пункт 4.

Таким чином, з 01.12.2015 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. не містила норми щодо проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

В подальшому з 23.09.2016 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року N 622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на час звернення позивача до ОСОБА_1 обєднаного УПФУ (16.02.2017 р. та 15.05.2017 р.) були відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013.

Крім того, колегія суддів відмічає, що постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року абзац перший пункту 5 постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року викладено в такій редакції: "5. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.".

На виконання наведеної норми постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 затверджено нову форму довідки про складові заробітної плати державного службовця, якій надана позивачем довідка № 06-09/21/П-02 від 13.02.2017 року не відповідає, що було констатовано відповідачем по справі в рішенні № 286 від 25.05.2017 року.

Стосовно висновків суду першої інстанції про звуження прав позивача у спірних відносинах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_3 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обовязок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Колегія суддів відмічає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889-VІІІ в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання дій Середино-Будського об'єднаного УПФУ неправомірними.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовивши ОСОБА_2 в перерахунку пенсії відповідно до вимог ст. 37-1 Закону України Про державну службу, в редакції що діяла на час призначення останній пенсії, виходячи з 90 % від заробітної плати, з урахуванням довідки, виданої Департаменту фінансів ОСОБА_1 ОДА від 13.02.2017 року за № 06-09/21, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а тому підстави для визнання протиправними таких дій відповідача, скасування рішення від 25.05.2017р.за № 286, а також зобов`язання ОСОБА_1 обєднаного УПФУ здійснити позивачці перерахунок пенсії відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 05.10.2017 року по справі № 553/705/17 в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 05.10.2017р. по справі № 553/705/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14.12.2017 р.