Справа № 813/3875/17
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 813/3875/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Головатій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Воробей О.В.,

представника відповідача Мартинишин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів за неотримане речове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації замість не отриманого речового майна, що підлягає видачі 11 березня 2000 року в сумі 6 634 грн 40 коп. та компенсації замість не отриманого речового майна, що підлягає видачі після 11 березня 2000 року про звільненні в запас в сумі 49 587 грн 76 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі Порядок №178), та подав за місцем військової служби відповідну заяву, передбачену. При цьому, відповідачем видано довідки №350/486/1/540/81 та №350/486/1/539/80 про вартість речового майна, в яких нараховано грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, проте компенсація позивачу не виплачена. Вважає, що така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно є протиправною, а тому нарахована, але не виплачена сума грошової компенсації підлягає стягненню.

Відповідач в поданому письмовому запереченні від 08 грудня 2017 року №350/486/1/1694 пред`явленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що на позивача не поширюються норми частини другої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що регулюють порядок виплати компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не можуть бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військової служби, оскільки зазначені положення Закону не передбачають виплату компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які були звільнені зі служби. Також зазначає, що на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Порядок №178, який набрав чинності 22 березня 2016 року, ще не був прийнятий. Крім того, вказаний Порядок не розповсюджує свою дію і на минулий період, за який вимагає компенсації позивач.

На підставі наведеного, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, кожен зокрема, адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України в період з 27 травня 1985 року по 22 вересня 2015 року, з 11 грудня 2002 року проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «По особовому складу» від 14 вересня 2015 року №40-РС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 вересня 2015 року №203 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено для зарахування на облік до Ковельського ОМВК Волинської області.

07 серпня 2017 року позивач подав до військової частини НОМЕР_1 заяву, у якій просив надати йому довідку-розрахунок про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі 11 березня 2000 року та довідку-розрахунок про вартість речового майна, що підлягає видачі після 11 березня 2000 року при звільненні в запас (у відставку).

Відповідно до довідки командування військової частини НОМЕР_1 №350/486/1/540/81 про вартість речового майна, що підлягає видачі після 11 березня 2000 року при звільненні в запас (у відставку) старшому прапорщику ОСОБА_1 за пунктом «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, вартість речового майна становить 49 587 грн 76 коп.

Як вбачається з довідки командування військової частини НОМЕР_1 №350/486/1/539/80 про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі до 11 березня 2000 року старшому прапорщику ОСОБА_1 за пунктом «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, сума компенсації становить 6 634 грн 40 коп.

22 серпня 2017 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату йому грошової компенсації за недоотримане речове майно.

Листом від 29 серпня 2017 року №350/486/1/1218 командування військової частини НОМЕР_1 відмовило ОСОБА_1 у здійсненні такої виплати, посилаючись на те, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцю у разі звільнення на підставі його звернення, тобто безпосередньо перед втратою статусу військовослужбовця згідно із положеннями пункту 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які встановлюють, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 03 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року справа №21-79а15, яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною першою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на 15 вересня 2015 року) встановлено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Порівняльно правовий аналіз частин першої та другої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчить про те, що вони по різному регулюють одні й ті ж правовідносини.

Зокрема, частиною першою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» питання визначення норм і термінів речового забезпечення військовослужбовців віднесено до повноважень Міністерства оборони України, Міністерства інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Голови Служби безпеки України, начальника Управління державної охорони України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Питання визначення порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України в свою чергу постановою від 16 березня 2016 року затверджено Порядок №178, пунктом 3 якого визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Натомість частиною другою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» питання визначення норм і термінів віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, та визначено коло осіб, які мають право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Слід зазначити, що коло осіб, які мають право на грошову компенсацію за неотримане речове майно визначено лише частиною другою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої право на отримання такої компенсації мають тільки військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

З огляду на викладене слід зробити висновок, що на момент звернення ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачав право на отримання такої компенсації лише військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, а відповідно пункт 3 Порядку №178 не підлягав застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 15 грудня 2017 року.