Справа № 757/47811/17-а
Суддя: Супрун Г. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Супрун Г. Б.,

при секретарі Цукуровій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду міста Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 17 лютого 2017 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, обчислюючи щомісячне довічне грошове утримання судді з зарахуванням до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу а також всього часу роботи на посадах прокурора, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку з чим просить здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання до моменту здійснення перерахунку.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в період з 21.08.1985р. по 30.06.1989р. вона навчалась за денною формою навчання на юридичному факультеті в Північно-Осетинському державному університеті імені К.Л.Хетагурова, по закінченню якого з 01.08.1989р. по 26.02.2001р. працювала на посадах стажиста прокурора, помічника прокурора та старшого помічника прокурора міст Ровеньки та Свердловська Луганської області, а з 27.02.2001р. по 17.04.2015р. та з 20.04.2015р. по 16.02.2017р. - на посадах відповідно судді Свердловського міського суду Луганської області та Печерського районного суду міста Києва.

Таким чином, на момент звільнення спеціальний стаж, що надає право позивачу на довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків вже складав в органах прокуратури 11 років 6 місяців 26 днів, на посаді судді - 15 років 11 місяців 19 днів, а всього загальний стаж, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 29 років 4 місяці 21 день.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 31.01.2017р. № 161/0/15-17 позивач звільнена з посади судді Печерського районного суду міста Києва згідно з п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України, ст. 116 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 55 Закону України «Про вищу раду правосуддя» у відставку. На підставі зазначеного рішення наказом в.о. голови Печерського районного суду міста Києва від 16.02.2017р. за № 74-к/2017 позивач звільнена з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 22.02.2017р. позивач перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та з 17.02.2017р. позивачу відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80відсотків суддівської винагороди (особовий рахунок 800589).

Позивач зазначає, що на момент звільнення спеціальний стаж, що надає право позивачу на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків, складається із стажу роботи в органах прокуратури 11 років 6 місяців 26 днів, на посаді судді - 15 років 11 місяців 19 днів, строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Північно-Осетинського державного університету імені К.Л.Хетагурова строком 01 рік 11 місяців 07 днів, а всього загальний стаж, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 29 років 4 місяці 21 день.

Оскільки при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києвів повному обсязі не було зараховано до стажу, який дає право на відставку, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Північно-Осетинського державного університету імені К.Л.Хетагурова строком 01 рік 11 місяців 07 днів та не в повному обсязі зараховано періоди роботи позивача на посадах в органах прокуратури, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ, відповідач у листі від 20.07.2017р. за № 41161/07 повідомив позивача, що підстав для зарахування до стажу роботи судді стажу роботи на посаді прокурора та половини строку навчання у вищому навчальному закладі у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди не знайдено та у задоволенні звернення позивачу відмовлено.

Позивач у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає, на обґрунтування своїх вимог додатково представила суду рішення ВРП щодо зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки в судове засідання не надав, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про дату, час і місце судового розгляду, через канцелярію суду заяв про неможливість розгляду справи за його відсутністю та заперечення на адміністративний позов не надав, у зв'язку з чим суд відповідно до вимого ст. 128 КАС України вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Судом установлено, що позивач є суддею у відставці, що підтверджується Рішенням Вищої ради правосуддя від 31.01.2017р. № 161/0/15-17, наказом в.о. голови Печерського районного суду міста Києва від 16.02.2017р. за № 74-к/2017, відповідно до яких позивач звільнена з посади судді Печерського районного суду міста Києва згідно з п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України, ст. 116 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у відставку.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 31.01.2017р. № 161/0/15-17 визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання,ОСОБА_1 набула права на відставку відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VIII, оскільки разом з наявним на момент подання заяви про відставку від 27.09.2016р. стажу роботи на посаді судді позивач також має 11 років 6 місяців стажу, який складається з роботи на різних посадах в органах прокуратури.

З 22.02.2017р. позивач перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та з 17.02.2017р. позивачу відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80відсотків суддівської винагороди.

Будучи незгодною з розміром призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач 06.07.2017р. звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення і нарахування їй з 17.02.2017р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та просила обчислювати щомісячне довічне грошове утримання з зарахуванням до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу а також всього часу роботи на посадах прокурора, зі здійсненням перерахунку, з урахуванням проведених виплат.

Листом від 20.07.2017р. №41161/07 відповідач зазначив, що загальний стаж позивача складає 33 роки 6 місяців 19 днів, з яких 15 років 11 місяців 19 днів - на посаді судді, та посилаючись на вимоги Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ у задоволенні вимог позивача відмовив.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Вимогами абзацу 4 пункту 34 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні вимоги містилися в пункті 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010р., який набрав чинності з 01.01.2011р. та втратив чинність на підставі Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016р., яким було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 05.12.1992р., зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994р. № 4015-XI, який був чинним на час призначення позивача на посаду судді було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Враховуючи, що позивач на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016р. працювала на посаді судді, за нею зберігається визначення стажу роботи на посаді судді згідно ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» в редакції Закону України від 24.02.1994р. № 4015-XI.

Одночасно, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, крім стажу роботи позивача на посадах судді та прокурорів, який дає їй право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років,, відповідно до положень абзацу 4 пункту 34 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ, до такого стажу відповідно до вимог абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. № 865 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008р. № 545, зараховується половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті в Північно-Осетинському державному університеті імені К.Л.Хетагурова,

Зазначені вимоги також були передбачені п. 2.1 Положення про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, затвердженим рішенням ради суддів України №60 від 29.05.2009р., відповідно до якого питання призначення щомісячного грошового утримання регулюється статтею 43 Закону України «Про статус суддів», постановою КМУ № 865 від 03.09.2005р. «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та цим Положенням який втратив чинність згідно з наказом ДСА України № 177 від 29.12.2011р. Аналогічні положення містились у Положенні про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого наказом ДСА України № 94 від 25.08.2005р., який втратив чинність згідно з наказом ДСА України № 81 від 24.07.2009 року.

Таким чином, законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016р., було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, та всього часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України, враховуючи попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, 01.12.2004р. № 19-рп/2004, 11.10.2005р. № 8-рп/2005, 22.05.2008р. № 10-рп/2008, 03.06.2013р.№ 3-рп/2013, зазначав, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998р., за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Частиною 3. ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ визначено право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Але вимогами пункту 25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ст. 132 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. № 2453-VI, з наступними змінами. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Чинність цих положень раніше було підтверджено і в Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У своєму рішенні Конституційний Суд України визначив, що частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, підлягає застосуванню в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Судом також встановлено, що позивач у встановленому законом порядку кваліфікаційне оцінювання відповідно до вимог ст. 84 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ перед звільненням не проходила, а відтак позивач, з урахуванням наявного в неї стажу, набула право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленого відповідно до положень ст. 132 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. № 2453-VI, з наступними змінами зазначеного Закону, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також обов'язкового подальшого перерахунку у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України визначається, що в Україні діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності, який вимагає ясності і однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого ч. 1 статті 55 Основного Закону України.

Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52, 117, розділах IX, X Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ з наступними змінами, статтях 6, 48, розділах IX, X Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VIII, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010р.№ (2010)12: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Аналогічні правові позиції висловлені і в постановах Верховного Суду України від 09.06.2015р. у справі № 21-472а15, від 06.07.2016р. у справі № П/800/426/14.

Таким чином, відповідач порушив зазначені норми права, чим допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, порушив гарантії незалежності суддів, в тому числі, судді у відставці, знизив рівень гарантій судді, вже досягнутих раніше в нашій державі, чим позбавив позивача майнових прав на отримання законного щомісячного довічного грошового утримання в сенсі вимог ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У межах вироблених підходів до тлумачення поняття «майно» в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005р. Європейського суду з прав людини -MaltzanandOthers v. Germany). Європейський суд з прав людини робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Отже, ненарахування в повному обсязі позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, порушує її конституційні гарантії і її законне сподівання на отримання відповідного забезпечення судді у відставці.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008р. № 5-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за № 200/14891, передбачається, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

Керуючись вимогами п. 2.1 Порядку, яким передбачено, що заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання, позивач своєчасно звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення і нарахування з 17.02.2017р.у щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Одночасно позивачем дотриманий передбачений ст. 98 КАС України шестимісячний строк позовної давності при поданні позову до суду.

На підставі ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 11, 12, 18, 19, 71, 86, 87, 94, 99, 160-163, 186, 254, 255 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені ОСОБА_1 з 17.02.2017р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 17 лютого 2017 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, обчислюючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу а також всього часу роботи на посадах прокурора, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити, починаючи з 17 лютого 2017 року, ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання до моменту здійснення перерахунку.

Стягнути на користь ОСОБА_1за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 640,00 грн.

Допустити відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС Українинегайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд міста Києва протягом 10 днів з моменту проголошення, а постанова, що була проголошена в поряду передбаченого ч.3 ст. 160 КАС України протягом 10 діб з дня отримання копії постанови.

Суддя Г. Б. Супрун