Справа № 813/3888/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року № 813/3888/17

о 10 год., 08 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/3988/17 за адміністративним

позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, представник ОСОБА_2
до Головного управління ДФС у Львівській області, представник ОСОБА_3
про про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративними позов про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згідний із висновками викладеними у акті перевірки на підставі яких прийнято спірні рішення.

Позивач зазначає, що відповідачем не дотримано строку, передбаченого ст. 102 ПКУ, щодо винесення спірних податкових повідомлень рішень, а отже, є всі підстави стверджувати про невідповідність спірних рішень вимогам діючого законодавства. Суми визначені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях не підлягають нарахуванню, оскільки, вони знаходяться поза межами граничного строку сплати грошових зобов'язань передбаченого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Вказана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України викладену в ухвалі від 05.02.2015 року по справі № К/800/26701/13.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченнях, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що адміністративний позов є необґрунтований, оскільки проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.2 ч.2 ст.52, ч.1 ст. 257, ст. 278, ч. 1 ст. 279, ч. 4 ст. 280 Митного кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено не сплату ввізного мита в сумі 272580,5 грн.; п.2 ч.2 ст. 52, ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України (із змінами та доповненнями) п. 185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), в результаті чого знижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість в сумі 509468,7 грн.

Встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару ФО-П ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості і, як наслідок, при декларуванні даного товару позивачем занижено митну вартість на загальну суму 2274762,90 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримала, надала суду додаткові пояснення та докази, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

28.08.2017 року відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834152, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834153, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834157, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834158, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834150, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834151, від 04.09.2014 року № 209120000/2014/834387, від 08.09.2014 року № 209120000/2014/834889, від 12.09.2014 року № 209120000/2014/835700, від 12.09.2014 року № 209120000/2014/835708, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836116, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836142, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836111, від 16.09.2014 року № 209120000/2014/836425, від 17.09.2014 року № 209120000/2014/836468 та 17.09.2014 року № 209120000/2014/836472.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт складено акт № 1361/13-07/НОМЕР_1.

Зазначеною перевіркою ФО-П ОСОБА_1 встановлено порушення: п.2 ч.2 ст.52, ч.1 ст. 257, ст. 278, ч. 1 ст. 279, ч. 4 ст. 280 Митного кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено не сплату ввізного мита в сумі 272580,5 грн; п.2 ч.2 ст. 52, ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України (із змінами та доповненнями) п. 185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), в результаті чого знижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість в сумі 509468,7 грн.

10.10.2017 року ГУ ДФС у Львівській області на підставі даного вказаного акту перевірки прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів в сумі 636835,88 грн. в тому числі 509468,70 грн. за податковими зобовязаннями та 127367,18 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозять субєктами підприємницької діяльності в сумі 340725,63 грн. в тому числі 272580,50 грн. за податковими зобовязаннями та 68145,13 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, МК України із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, ПК України із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, КАС України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ч. 1 ст. 257 цього ж Кодексу, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно ч. 1 ст. 278 цього ж Кодексу, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 280 цього ж Кодексу, ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Згідно п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно п. 54.4 ст. 54 цього ж Кодексу, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно п. 185.1 ст. 185 цього ж Кодексу, Об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно п. 187.8 ст. 187 цього ж Кодексу, датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно п. 190.1 ст. 190 цього ж Кодексу, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 391 цього Кодексу.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог надав суду копії:

- митних декларацій від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834152, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834153, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834157, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834158, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834150, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834151, від 04.09.2014 року № 209120000/2014/834387, від 08.09.2014 року № 209120000/2014/834889, від 12.09.2014 року № 209120000/2014/835700, від 12.09.2014 року № 209120000/2014/835708, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836116, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836142, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836111, від 16.09.2014 року № 209120000/2014/836425, від 17.09.2014 року № 209120000/2014/836468 та 17.09.2014 року № 209120000/2014/836472;

- постанови Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2017 року по справі № 461/3117/17.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень з наступних підстав:

Як вбачається з акту перевірки, встановлено, що при переміщенні через митний кодон України та митному оформленні товару ФО-П ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості і як наслідок, при декларуванні даного товару ФО-П ОСОБА_1 занижено митну вартість на загальну суму 2274762,90 грн.

Згідно п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно п. 102.1 ст. 102 цього ж Кодексу, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Перевірка позивача проводилася 28.08.2017 року за митними деклараціями складеними в проміжок часу з 02.09.2014 року по 17.09.2014 року, з врахуванням положень ст. 102 ПК України, штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання повинні бути нараховані за період 1095 днів, тобто з 17.09.2014 року по 17.09.2017 рік.

Проте, податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_3 № НОМЕР_4 винесено відповідачем 10.10.2017 року, тобто за межами вищевстановленого граничного строку сплати грошових зобов'язань.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що штрафні санкції, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях № НОМЕР_3 № НОМЕР_4 від 10.10.2017 року не підлягають нарахуванню, оскільки вони знаходяться поза межами граничного строку сплати грошових зобов'язань передбаченого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Крім цього, згідно п. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Позивачем подано до матеріалів справи копію постанови Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2017 року по справі № 461/3117/17 яка набрала законної сили, згідно якої визнано неправомірними дії в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України начальника управління митними правопорушеннями ОСОБА_4 при винесені постанови від 24.04.2017 року в справі про порушення митних правил № 1152/20900/17 та скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ФО-П ОСОБА_1 в справі про порушення митних правил № 1152/20900/17 від 24.04.2017 року.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою застосування фінансових санкцій позивачу та винесені спірних рішень № НОМЕР_3 № НОМЕР_4 від 10.10.2017 року є надання позивачем документів при переміщені через митний кордон України, що містять неправдиві відомості. Предметом розгляду справи №461/3117/17 було скасування постанови від 24.04.2017 року в справі про порушення митних правил № 1152/20900/17 якою встановлено невідповідність документів, на підставі яких здійснено митне оформлення товарів ввезених на територію України на адресу ФО-П ОСОБА_1 Оскільки вказаною постановою суду скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ФО-П ОСОБА_1 в справі про порушення митних правил № 1152/20900/17 від 24.04.2017 року, відтак рішення про застосування фінансових санкцій є протиправними.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_2 від 10.10.2017 року.

3. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_3 від 10.10.2017 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Чукаріна, 28/39, м. Львів) 8000,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 18.07.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.