Справа № 820/2736/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. Справа № 820/2736/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. по справі № 820/2736/17

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної - судової адміністрації України у Харківській області щодо не здійснення нарахування судді Дзержинського районного суду м. Харкова Семіряду Ігорю Васильовичу суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік";

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, . на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. суддівську винагороду з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу, за січень-травень 2017 року у розмірі 128052,55 грн.;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, провести перерахунок та продовжити виплати судді Дзержинського районного суду м. Харкова Семіряду Ігорю Васильовичу суддівської винагороди з 01.06.2017 в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та доплати за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу.

- постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за травень 2017 року в сумі 20532,54 грн. допустити до негайного виконання.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду 21.09.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області з 01 січня 2017 року перерахувати судді Дзержинського районного суду м. Харкова Семіряду Ігорю Васильовичу суддівську винагороду виходячи з посадового окладу в сумі 32000,00 грн. (тридцять дві тисячі гривень 00 копійок) та провести виплати суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що відповідно до ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затверджених відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про знесення змін до деяких законодавчих актів України". Зазначений Закон вносить зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Положення зазначеного Закону, установлює що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. З січня по квітень 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000 гривень. Відтак, відповідач при виплаті позивачеві суддівської винагороди діяв в межах і в спосіб, передбачені Конституцією України та законами України і жодним чином не порушував прав позивача.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалось.

Відповідно до положень ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено без участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 рішенням сесії Донецької обласної ради народних депутатів від 15.03.1994 був обраний строком на 10 років суддею Пролетарського районного суду м. Донецька.

На підставі Постанови Верховної Ради України "Про обрання суддів" №1732-ІУ від 20.05.2004 позивача обрано безстроково на посаду судді місцевого Пролетарського районного суду м. Донецька.

Указом Президента України "Про переведення суддів" № 203/2015 від 07.04.2015 позивача, як суддю Пролетарського районного суду м. Донецька, обраного безстроково, переведено на роботу на посаду судді Дзержинського районного суду м. Харкова.

На підставі зазначеного Указу наказами голови Дзержинського районного суду м. Харкова № 02-02/40 від 27.04.2015 та № 02-02/83 від 04.08.2015 р. позивача зараховано до штату Дзержинського районного суду м. Харкова на посаду судді з 27.04.2015 з встановленням доплати за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу, так як станом на 27.04.2015. стаж роботи на державній службі становить більше 25 років (а.с. 14,15).

20.06.2017. позивач звернувся із запитом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області з приводу розміру нарахованої та виплаченої йому, як судді Дзержинського районного суду м. Харкова, суддівської винагороди, з урахуванням посадового окладу та доплат за вислугу років за період з 01 січня 2017 року по теперішній час (а.с. 21).

Як вбачається з копій розрахункових листів, позивач отримував у січні-травні 2017 року суддівську винагороду, розраховану з розміру посадового окладу в 16000 гривень, при цьому судовим відповідачем для розрахунку заробітної плати було застосовано розмір спеціальної тимчасової розрахункової величини 1600 гривень, а не розмір мінімальної заробітної плати (а.с. 16-20).

Листом №06-16/1442/17 від 21.06.2017р. позивачу повідомлено, що відповідно до ст. 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; при цьому, пунктом 22 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" вищезазначеного Закону передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведення після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ. Так, відповідно до вищевказаного Закону, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а оклади інших суддів встановлюється пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з відповідними коефіцієнтом. Однак, 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Зазначений Закон вносить зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Положення зазначеного Закону установлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Таким чином, позивачу було повідомлено, що на підставі наведених законодавчих актів йому нараховується та виплачується суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу 16000,00 грн. Поряд з цим, позивачеві було роз'яснено, що після проходження ним кваліфікаційного оцінювання розмір базового посадового окладу буде дорівнювати 24000,00 грн. (а.с. 22,23).

Позивач, не погоджуючись із такою відповіддю відповідача та розміром нарахованої і виплаченої суддівської винагороди, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, визначаючи розмір суддівської винагороди позивача відповідно до приписів пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушив право позивача на передбачений Законом № 2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", починаючи з 01.01.2017, що є конституційною гарантією незалежності судді.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон України від 02.06.16р. № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (надалі Закон № 1402-VIII).

Відповідно до п. 22 Розділ XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив, на посаду був призначений до набрання чинності Законом № 1402-VIII.

Пунктом 23 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів"(Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Частиною 3 статті 133 Закону України від 07.07.10р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З 01.01.17р. набрав чинності Закон України від 06.12.16р. № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Як вбачається з частини 3 статті 133 Закону №2453-VI вказана норма містить сталу складову: " 10" та динамічну: "мінімальних заробітних плат".

Конституційний Суд України в рішенні від 19.04.2000 р. № 6-рп/2000 охарактеризував сутність бланкетної норми, зазначивши, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає у тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст, а зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону.

Оскільки інститут мінімальної заробітної плати є міжгалузевим інститутом, положення Закону № 1774 не регулюють відносини судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011) зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У даному випадку, не відбулось звуження прав позивача, оскільки розмір суддівської винагороди порівняно з минулими періодами не змінився.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.16р. №1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн. не передбачені, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. по справі № 820/2736/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Сіренко О.І.
Повний текст постанови виготовлений 18.12.2017 р.