Справа № 183/5511/17
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/5511/17
№ 2-а/183/227/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 Вінх про примусове видворення за межі України,

встановив:

Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Вінх, в якому просить примусово видворити відповідача за межі України, вирішити питання щодо негайного виконання рішення про примусове видворення за межі України відповідача та до виконання рішення щодо видворення за межі України помістити відповідача у пункт тимчасового перебування іноземців.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 Вінх, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 12 червня 2007 року, терміном дії до 12 червня 2012 року прибув на територію України в 2001 році для працевлаштування. До територіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби України із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України Відповідач не звертався. Від добровільного виїзду з території України ухилився, проживав з дати приїзду на території України без реєстрації і не мав постійного місця проживання, роботи. 15 серпня 2017 року за порушення правил перебування на території України відносно ОСОБА_1 Вінх Новомосковським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення з території України №11 із забороною подальшого вїзду на територію України строком на три роки (до 15 серпня 2020 року), терміном виконання до 13 вересня 2017 року. Станом на 31 жовтня 2017 року вищевказане рішення ОСОБА_1 Вінх не виконав. Також, 15 серпня 2017 року за порушення правил перебування іноземців на території України відносно ОСОБА_1 Вінх складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України». Постановою Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 15 серпня 2017 року на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави, який не сплачено в установлений строк. Враховуючи, що кошти для повернення до країни походження у відповідача відсутні, а на території України ОСОБА_1 Вінх знаходиться незаконно, підстав для продовження терміну перебування в Україні немає і позивач вважає за необхідне звернутися до суду з означеним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч.8 ст.183-7 КАС України, розумність строків розгляду справи, неявку представника позивача, відповідача до судового засідання суд не вважає перешкодою для розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Вінх, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 12 червня 2007 року, терміном дії до 12 червня 2012 року є громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3, який прибув на територію України в 2001 році для працевлаштування /а.с.5/. Мав дозвіл на працевлаштування у Україні від 15 червня 2007 року терміном до 13 червня 2008 року /а.с.8/.

Згідно з паспортом відповідача, термін його перебування на території України продовжувався до: 13 червня 2008 року, 13 грудня 2008 року, 15 червня 2009 року, 15 грудня 2009 року, 15 червня 2010 року /а.с.8/.

За продовженням терміну перебування на території України відповідач з 15 червня 2010 року не звертався /а.с.5/

15 серпня 2017 року, з огляду на закінчення терміну перебування на території України за порушення правил перебування на території України позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП /а.с.9/ та постановою Новомосковського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від тієї ж дати на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу /а.с.10/, не сплачене відповідачем.

Також, згідно з письмовими поясненнями, наданими відповідачем позивачу 15 серпня 2017 року, причиною невиїзду останнім вказано відсутність грошових коштів для виїзду, припинення працевлаштування внаслідок незалежних від нього обставин, проживання без джерела доходів, відсутність сімейних зв`язків.

Також, 15 серпня 2017 року за порушення правил перебування на території України відносно відповідача позивачем прийнято рішення про примусове повернення з території України №11 із забороною подальшого вїзду на територію України строком на три роки (до 15 серпня 2020 року), терміном виконання до 13 вересня 2017 року, з яким ознайомлено відповідача 15 серпня 2017 року /а.с.5/.

Також матеріали справи свідчать, що станом на 09 вересня 2017 року рішення відповідачем самостійно не виконано. До територіальних органів та підрозділів ДМС України із клопотанням про продовження терміну перебування на території України відповідач не звертався /а.с.14/.

Рішення про видворення від 15 серпня 2017 року № 11 відповідачем самостійно не виконано, що стало підставою для звернення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду з позовом про примусове видворення, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації для забезпечення примусового видворення.

Законом, що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VІ від 22 вересня 2011 року (Закон №3773).

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно зі ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Після прийняття у 2017 році рішення про видворення відповідача слід вважати таким, що перебуває на території України незаконно.

Частиною першою та другою ст. 26 Закону № 3773 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 3773, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як було встановлено, внаслідок порушення правил перебування іноземних громадян на території України, відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП.

На момент затримання відповідача строк дії дозвільного документу закінчився ще у 2010 році та у відповідні органи з цього питання він не звертався.

За ч.1 ст.5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 30 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Згідно з ч. 3 цієї статті іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Разом з тим між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної ОСОБА_2 ОСОБА_3 було укладено Угоду про реадмісію громадян обох держав, ратифіковану Законом України від 03 вересня 2008 року № 359-VI (далі Угода).

Вказана угода визначає порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

Відповідно до пунктів 1-2 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони, інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.

Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди.

Відповідно до статті 4 Угоди Запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає застосування процедури реадмісії лише у випадку затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Натомість Угодою передбачено застосування процедури реадмісії щодо всіх громадян обох держав, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території запитуючої держави.

З врахуванням ч. 6 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою у разі якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, застосовуються правила міжнародного договору, то відповідно до спірних правовідносин слід застосовувати правила Угоди.

Таким чином громадяни ОСОБА_2 ОСОБА_3, які не мають законних підстав для перебування на території України підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Крім того, як викладено в листі Державної міграційної служби України 8-6231/1-17 від 02.10.2017 до адміністрації Державної прикордонної служби України, на додаток до листа Державної міграційної служби України від 23.08.2017 № 11.2-5405/1-17 щодо українсько-вєтнамського співробітництва у сфері реадмісії осіб, з огляду на необхідність укладення (згідно зі статтею 7 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної ОСОБА_2 ОСОБА_3 про реадмісію громадян обох держав, учиненої 25.09.2007 в м. Нью-Йорк), Виконавчого протоколу з метою імплементації цієї двосторонньої Угоди з визначенням (а) органів, уповноважених на реалізацію положень Угоди, (b) пунктів передачі та прийняття громадян, (с) необхідних даних і порядку виконання реадмісійних процедур, а також на відсутність реагування з боку вєтнамської Сторони на спроби української Сторони налагодити ефективну співпрацю у зазначеній сфері, реадмісія громадян ОСОБА_3 до укладення такого Виконавчого протоколу є неможливою.

За таких обставин в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163, 183-7 КАС України суд, -

постановив:

в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 Вінх про примусове видворення за межі України - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя Д.О. Парфьонов