Справа № 813/3823/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питань залишення позовної заяви без розгляду

12 грудня 2017 року № 813/3823/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Кухар Н.А.,

при секретарі Шавель М.М.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом Львівського міського товариства мисливців і рибалок "Лісівник" до Львівської обласної ради про скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Львівське міське товариство мисливців і рибалок "Лісівник" звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської обласної ради про скасування рішення.

Представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідно ст. 99 КАС України. Дане клопотання обґрунтоване тим, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а рішення Львівської обласної ради № 1043 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Стільське Горбогіря» прийнято ще 01.04.2014 року, а відтак позивача знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Представник відповідача в судовому засіданні дане клопотання підтримав.

Представники позивача проти даного клопотання заперечили.

При постановленні ухвали суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст.99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 01.04.2014 року Львівською обласною радою було прийнято рішення ««Про організацію регіонального ландшафтного парку «Стільське Горбогіря» № 1043 в частині включення до складу регіонального ландшафтного парку «Стільське Горбогіря».

В позовній заяві представники позивача, поважними причинами, які б слугували підставою пропуску строку звернення до суду наводять, те що про оскаржуване рішення позивач дізнався в 2017 року, а саме 25.07.2017 року коли було проведено нараду, щодо діяльності регіонального ландшафтного парку та після скасування Миколаївським районним судом Львівської області 29.06.2017 року рішень сільських рад, які стали підставою для його винесення.

У ст. 100 КАС України передбачено можливість визнання судом причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Крім того, очевидно, з прецедентного права Європейського Суду про те, що «право на суд», з яких право на доступ є одним з аспектів, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В зв'язку з цим, слід вказати, що суд залишивши позовну заяву без розгляду позбавив би позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив би його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановлені судом обставини свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. Причини, з яких позивач пропустив строк звернення до суду є об'єктивними, незалежними від його волі. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Ухвала окремо не оскаржується, заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складений і підписаний 15 грудня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.