Справа № 725/4189/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/4189/17

Головуючий у 1-й інстанції: Іщенко І.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

12 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Кулінського Олександра Сергійовича заступник начальника Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області (далі - відповідач), третя особа - Чернівецька митниця ДФС в Чернівецькій області (далі - третя особа) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 25.09.2017 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Чернівецької митниці ДФС у Чернівецькій області Кулінського О.С. від 15.09.2017 у справі про порушення митних правил №0870/40800/17, розпочатої 27.05.2017 про визнання ОСОБА_2 винним за ст. 485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 584 562,42 грн.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.10.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №0870/40800/17 від 15.09.2017 про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за ст. 485 МК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, де просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2017 заступник начальника Чернівецької митниці ДФС Кулінський О.С. виніс постанову у справі про порушення митних правил №0870/40800/17, якою визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, ОСОБА_2 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 584 562, 42 гривень.

На час винесення постанови в справі про порушення митних правил стосовно позивача автомобіль MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва), а саме 28.05.2017 (відповідь ДФСУ в Чернівецькій області №77/2/24-70-10-12/01 від 10.10.2017) було реекспортовано за межі митної території України і на момент винесення постанови вказаний автомобіль на територію України не завозився.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на день винесення постанови в справі про порушення митних правил (15.09.2017) не було підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки митний режим тимчасового ввезення було завершено шляхом реекспорту ввезеного автомобіля. Дії позивача доводять відсутність умислу на ухилення від сплати митних платежів, а також безпідставність накладення на нього стягнення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 377 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України) вказано, що товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України (ч.1).

Товари, зазначені у частині першій цієї статті, що ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу, підлягають обов'язковій сертифікації у випадках, встановлених законодавством для підприємств. Документи, що засвідчують відповідність таких товарів вимогам технічних регламентів та національних стандартів, подаються органам доходів і зборів під час митного оформлення цих товарів з метою вільного обігу та уповноваженим органам під час їх державної реєстрації в Україні (ч.2).

Ввезені громадянами на митну територію України для вільного обігу товари, зазначені у частині першій цієї статті, що підлягають державній реєстрації уповноваженими органами України, забороняється відчужувати або передавати у володіння, користування чи розпорядження іншим особам до здійснення державної реєстрації цих товарів (ч. 3).

З метою запобігання незаконному обігу транспортних засобів на території України між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та державними органами з безпеки дорожнього руху здійснюється автоматизований обмін інформацією про транспортні засоби, що перетинають державний кордон України, стосовно митного оформлення та державної реєстрації таких транспортних засобів (ч. 4).

Статтею 485 МК України вказано, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином, з об'єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв'язок між діянням та наслідками.

Пунктом 1ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III вказано, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України, Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001, Закону України від 21.01.1994 "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Порядком централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201.

Згідно матеріалів справи у позивача наявний як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Ізраїлю.

Разом з тим, позивач вважає себе нерезидентом, оскільки вже тривалий час проживає на території Ізраїлю разом із сім'єю та працевлаштований автоелектриком в автосервісі "DROR".

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних належних доказів, які підтверджують факт постійного проживання позивача за кордоном.

При цьому, згідно відомостей УДМС України в Чернівецькій області №73.01.9659, позивач є громадянином України, місце проживання якого знаходиться за адресою вул. Комарова 14/57, м. Чернівці, Україна.

Пункт 50 ч. 1 ст. 4 МК України містить визначення, що резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Отже, враховуючи відсутність у позивача документів, які підтверджують його постійне місце проживання на території Ізраїлю, позивач являється резидентом і зобов'язаний дотримуватися митних правил встановлених для громадян (резидентів) України та у даному випадку при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу повинен сплатити усі необхідні митні платежі. Вказане спростовує доводи позивача зазначені в апеляційній скарзі.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що при наявності паспортів двох держав - України та Ізраїлю, громадянин України (резидент ОСОБА_2 свідомо подав саме паспорт громадянина Ізраїлю як підставу для тимчасового ввезення автомобіля без сплати митних платежів. Саме на ухилення від сплати обов'язкових платежів були спрямовані дії позивача, що підтверджує наявність в діях позивача умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст. 485 Митного кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.06.2017 у справі №К/800/21387/17 (№725/6187/16-а).

Щодо суми несплачених митних платежів та визначення розміру штрафу, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 6 ст. 104 МК України, для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення;

2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів;

3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Отже, у відповідача не було підстав для витребування будь-яких документів у позивача при заявлені ним митного режиму "тимчасового ввезення", так як в даному випадку наведеною нормою таких документів не передбачено.

За змістом п.1 ч. 1 статті 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

За визначенням ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Інформація, щодо митної вартості транспортного засобу може бути визначена лише з технічних паспортів транспортних засобів, документів, що містять відомості про вартість, а також шляхом проведення огляду транспортного засобу із визначенням технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

При цьому, вказану інформацію позивач не надавав ні відповідачу ні суду, тому відповідач не мав можливості встановити вказані дані.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395(далі - Методика) вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ (п. 7.35).

У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прайс- листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Таким чином, у службовій записці №139/24-70-25-34-ЕП від 05.02.2015, для визначення вартості транспортних засобів використовувалися Інтернет ресурси, можливість використання яких передбачена Методикою. Крім того, в службовій записці вказані фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Однак, за відсутністю вказаних факторів, згідно положень Методики, митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі Інтернет. Саме таку інформацію митним органом використано. Отже, митна вартість визначена відповідно до чинного законодавства та із врахуванням Методики.

Також, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не вірно вказав на порушення відповідачем порядку розгляду справи про порушення митних правил, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки порушення строку розгляду справи про порушення митних правил саме по собі, не має правового наслідку у вигляді скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, неналежне повідомлення про розгляд чи розгляд справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є беззаперечною підставою для скасування рішення про її притягнення до такої відповідальності і визнання особи не винною.

Такий правовий наслідок може мати місце за умови, що через неналежне повідомлення особа, була позбавлена права (можливості) надати докази, які б могли вплинути на правову кваліфікацію її діяння.

Ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду позивач не надав таких доказів, тому висновок суду першої інстанції є неправильним.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності, а постанову Чернівецької митниці ДФС від 15.09.2017 винесено з дотриманням вимог чинного законодавства і підстави для її скасування відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 жовтня 2017 року - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.