Справа № 752/14460/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Ключковича В.Ю., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 протиправним та таким, що порушує права позивача, зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити пенсію з дня звернення, а саме з 27 квітня 2017 року, та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити недоотриману частину пенсії з дня звернення, а саме з 27 квітня 2017 року.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював в ПАТ «Будівельно - промисловий монтаж», де виконував будівельно-монтажні роботи: в період з 25 травня 1983 по 30 листопада 1986 року на посаді майстра та з 01 грудня 1986 року по 18 січня 1996 року за професією виконроб.

27.04.2017 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідач листом від 11.05.2017 № 26684/06 повідомив позивача про відсутність для цього підстав, мотивувавши відмову тим, що оскільки атестація на підприємстві не проводилася, то до пільгового стажу можливо буде зарахувати лише період роботи з 25.05.1983 по 21.08.1992, що становить 9 років 02 місяці та 27 днів.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що наданими позивачем доказами підтверджується його право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Водночас, суд вказав, що обов'язок проведення атестації робочих місць покладено на керівника підприємства, а тому позивач не може бути позбавлений права на призначення такої пенсії.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 62 вказаного Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі за текстом - Порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року

Відповідно до п. 4.5 Порядку № 383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі за текстом - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничою середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

У свою чергу, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року №21-183а13, 25 листопада 2014 року №21-519а14, 17 березня 2015 року №21-585а14, від 2 червня 2015 року №21-572а14, 12 квітня 2016 року № 477/2598/14-а.

За правилами ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, вказаний висновок Верховного Суду України є обов'язковим для управління ПФУ, як суб'єкта владних повноважень, який застосовує у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З наявних у справі матеріалів встановлено, що ОСОБА_3 працював в ПАТ «Будівельно - промисловий монтаж», де виконував будівельно-монтажні роботи: в період з 25 травня 1983 по 30 листопада 1986 року на посаді майстра та з 01 грудня 1986 року по 18 січня 1996 року за професією виконроб.

Вказане підтверджується записами в трудовій книжці, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії від 19.04.2017 №15 наданої ПАТ «Будівельно - промисловий монтаж» та копіями наказів № 35 - к , № 80 - к, № 6 - к.

Посада майстра передбачена розділом XVIII Списку № 2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СССР від 22.08.1956 року № 1173. Посада виконавця робіт передбачена розділом ХХУУІІ Списку № 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року.

Поряд із цим, у зазначеній довідці від 19.04.2017 №15, яку надано ПАТ «Будівельно - промисловий монтаж», вказано, що атестація робочих місць не проводилася (а.с. 47).

З огляду на викладене, за умови, що атестація робочих місць на підприємстві де працював позивач не була проведена, то до стажу, який дає право на призначення пенсії зі зниженням віку може бути зараховано лише період роботи позивача з 25.05.1983 по 21.08.1992, що складає 9 років 02 місяці та 27 днів.

Отже пільговий стаж позивача є меншим ніж передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Водночас, у цій же статті закріплено, що працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи

Колегією суддів встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії 27.04.2017.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин позивач не набув права на пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість відмови управління ПФУ у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим і доводи апеляційної скарги його спростовують.

Вирішуючи спір, суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяВ.Ю.Ключкович

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2017 року