Справа № 308/11890/17
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання - Коціпак З.П.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення.

У позовній заяві позивач посилається на те, що з 17 серпня 2017 року по 22 серпня 2017 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у приміщенні квартири АДРЕСА_1, за наслідком якої складено акт перевірки № 39, протокол про адміністративне правопорушення, припис про усунення порушення, а також постанову за № 58, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Зазначає, що з 23 жовтня 2017 року до 03 листопада 2017 року, відповідачем повторно проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у вказаній вище квартирі, за наслідком якої складено акт перевірки № 105, протокол про адміністративне правопорушення, а також постанову за № 73, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

З вказаними постановами позивач не погоджується через їх невідповідність вимогам Закону та вважає, що в її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, які кваліфікуються за ч. 5 ст. 96 КУпАП та ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, а тому накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу є безпідставним.

З посиланням на викладене позивач просить суд визнати протиправними та скасувати вищевказані постанови, а провадження у справах закрити за відсутністю події адміністративних правопорушень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у адміністративному позові обставини і просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача - відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, регламентованому ст. 35 КАС України.

Через канцелярію суду 11.12.2017 року від начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради надійшла заява, згідно з якою останній просив перенести розгляд справи у зв'язку з неможливістю прийняти участь в розгляді справи.

Оскільки відповідач - суб'єкт власних повноважень у своєму клопотанні не зазначив причини нез'явлення на судовий розгляд справи, суд у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, вважає таку неявку неповажною та розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою по справі про адміністративне правопорушення за № 58 від 30.08.2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Згідно з вказаною постановою, як зазначено в її тексті, власник квартири АДРЕСА_1 здійснює реконструкцію власної квартири за рахунок частини балкону спільного користування без зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушив вимоги ст. 29, п. 1 ч. 1 ст. 34 та ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Іншою постановою по справі про адміністративне правопорушення за № 73 від 09.11.2017 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за порушення ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що власник квартири АДРЕСА_1, не виконав вимоги припису від 22.08.2017 року, а саме: містобудівні умови та обмеження у забудовника відсутні; повідомлення про початок виконання будівельних робіт не зареєстровано, чим порушено абз. 4 п. 14 Постанови КМУ № 553 від 23 травня 2011 року «Про порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», невиконані вимоги припису від 22.08.2017 року.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 71 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Предметом доказування відповідно до положень ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 стверджує, що вона є власником житлової квартири АДРЕСА_2. На початку 2006 року, з метою розширення площі квартири позивач отримала всі необхідні дозвільні документи та розпочала реконструкцію квартири, яка продовжується до сьогодення.

Позивачем отримано технічну проектну документацію з коригуванням автором проекту, дозвіл на виконання будівельних робіт від 21.09.2006 року за № 141 та архітектурно планувальне завдання за № 269 від 20.09.2006 року, що затверджене головним архітектором м. Ужгород.

У відповідності до положень Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року за № 109, реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках вбудованих приміщень, перепланування приміщень, входять до переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 не отримувала містобудівні умови та обмеження, оскільки такі не надаються.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 розпочато здійснення будівельних робіт в 2006 році, а тому правовідносини виникли до початку дії положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Поширення дії норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які набули чинності в 2011 року, на правовідносини із реконструкції житлової квартири, що розпочалися з 2006 року та продовжуються по теперішній не можуть бути застосовані відповідачем, оскільки у такий спосіб використовується зворотна дію закону у часі.

У рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 звертав увагу на неможливість скасування попередніх рішень, внесення до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» регулює правовідносини, які виникли після набрання ним чинності.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган або посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язані з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_2 вчинила будь-які порушення суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо протиправності постанови по справі про адміністративне правопорушення за № 58 від 30.08.2017 року та постанови по справі про адміністративне правопорушення за № 73 від 09.11.2017 року та вважає, що дані постанови слід скасувати.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу ч. ч. 1 та 2 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до ст. ст. 247, 248 КУпАП вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належить до дискреційних повноважень того органу, яким було винесено таку постанову, тобто у даному випадку до компетенції відповідача, а отже, позовні вимоги в частині закриття справи за відсутністю події адміністративних правопорушень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України 12.12.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.12.2017 року.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 167, 171-2, 186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 58 від 30.08.2017 року про накладення на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 96 КУпАП.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 73 від 09.11.2017 року про накладення на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуюча О.М. Світлик