Справа № 127/20740/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/20740/17

Головуючий у 1-й інстанції: Прокопчук А.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача Павич О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання рішення протиправним та скасування його, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання рішення протиправним та скасування його, зобов'язання вчинити певні дії.

Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 23.10.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, решта осіб в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач з 01.09.1989 року по теперішній час працює в органах прокуратури Вінницької області, обіймає посаду прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Вінницької області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 22-33).

25.09.2017 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру".

За наслідками розгляду заяви позивача, рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 12392 від 25.09.2017, ОСОБА_3 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с.8). Відповідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213 з 01 червня 2015р. скасовано норми, щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалися відповідно до спец законів, в тому числі до Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються і не перераховуються. Загальний стаж роботи становить 26 років 7 місяців 03 дні, в тому числі 21 рік 02 дні - стаж на прокурорських посадах.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про прокуратуру", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті прийшов до висновку про протиправність дій відповідача щодо неврахування до стажу позивача періоду знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також посилання на взагалі відсутність правових підстав для призначення такої пенсії та як наслідок наявності необхідного стажу для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII та втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII.

Частиною 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року вислуги років не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Таким чином, необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність відповідного стажу, а саме наявності загального та стажу на посадах прокурорів не менше 23 років та не менше 13 років відповідно.

Згідно з матеріалами справи, позивач з 01.09.1989р. і дотепер працює в органах прокуратури, зокрема працювала на таких посадах: друкаркою прокуратури області з 01.09.1989р. по 01.04.1991 року, друкаркою 1 категорії прокуратури м. Вінниці з 01.08.1992р. по 23.09.1996 року, стажистом-помічником прокурора м. Вінниці з 24.09.1996 року по 11.03.1997 року, помічником прокурора м. Вінниці з 12.03.1997 р. по 31.05.2001 р., помічником прокурора Замостянського району м. Вінниці з 01.06.2001р. по 16.09.2002 р., старшим помічником прокурора Замостянського району м. Вінниці з 17.09.2002 р. по 06.10.2002 р., помічником прокурора області з питань нагляду за додержанням законів про права неповнолітніх з 07.10.202 р. по 10.02.2003 р., помічником прокурора м. Вінниці з 11.02.2003 року по 07.11.2005 р., старшим помічником прокурора м. Вінниці з 08.11.2005р. по 13.06.2007р., прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури області з 14.06.2007р. по 13.05.2012р., прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області з 14.05.2012р. по 24.06.2014р., прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури області з 25.06.2014р. по 29.12.2014р., старшим прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури області з 30.12.2014р. по 20.07.2015р., прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в суді управління представництва захисту інтересів громадян і держави в суді прокуратури області з 21.07.2015р. по 09.02.2016р., прокурором відділу забезпечення представництва в судах управління представництва захисту інтересів громадян і держави в суді прокуратури області з 10.02.2016 р. по 12.04.2016р., прокурором відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури області прокуратури Вінницької області з 13.04.2016р. по теперішній час, що підтверджується довідкою прокуратури Вінницької області № 11-1601вн-17 від 26.09.2017р. (а.с. 13-14).

Крім того, відповідно матеріалам справ, позивач має доньку 1994 року народження, в період роботи на посаді друкарки 1 категорії прокуратури м. Вінниці з 05.09.1994р. по 17.07.1997р. ОСОБА_3 надавалася відпустка по догляду за дитиною до трьохрічного віку, що підтверджується наказом №26 та свідоцтвом про народження.

При цьому, як вірно встановлено судом, що згідно з ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що до вислуги років зараховується не тільки час роботи на прокурорських посадах, визначених ст.15 цього Закону, а й перебування на інших посадах, конкретний перелік яких визначено цією статтею, військова служба, частина навчання в вищих юридичних навчальних закладах, а також відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином з урахуванням зазначеного, у позивача наявний необхідний стаж для можливості призначення пенсії за вислугою років, а саме більше 26 років загального та понад 25 років "спеціального" стажу, а тому відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу є протиправною.

При цьому, посилання ж відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VII, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", Про статус народного депутата України", Про Кабінет Міністрів України", Про судову експертизу", Про Національний банк України", Про службу в органах місцевого самоврядування", Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, та ту обставину, що до 1 червня 2015 року відповідний закон, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій, не прийнятий, а позивач звернувся із заявою про призначення пенсії після 1 червня 2015 року, вірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, зважаючи на те, що на час прийняття вищезазначеного Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1).

Проте, з 15 липня 2015 року набрав чинності новий Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, який є спеціальним до спірних правовідносин; будь-яких змін до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-УІІ" від 02.03.2015 року не приймалося.

Вказана правова позиція з урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2017 року у справі К/800/8508/17 та від 24 березня 2017 року у справі К/800/8698/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, рішення суду апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду буде складена в повному обсязі 19 грудня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.