Справа № 461/7571/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11685/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шинкар Т.І., Пліша М.А.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ічіна Хакана на постанову Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2017 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до Ічіна Хакана про примусове видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДМС України 06.11.2017 року звернулося до суду з позовом до громадянина ОСОБА_3 Ічіна Хакана в якому просить винести постанову про його примусове видворення за межі території України.

Разом з адміністративним позовом до суду надійшло клопотання Головного управління ДМС України у Львівській області, в якому представник позивача просить в порядку частини 9 статті 183-7 КАС України надати дозвіл на затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства терміном на шість місяців.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2017 року клопотання задоволено.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2017 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Ічін Хакан подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2017 року працівниками Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області був виявлений громадянин ОСОБА_3 Ічін Хакан, ІНФОРМАЦІЯ_1, без документів, що посвідчують його особу, який порушив правила перебування іноземців на території України.

За порушення правил перебування на території України, 04.11.2017 року працівниками Пустомитівського РВ ГУ ДМС України у Львівській області відносно Ічіна Хакана складено протокол про адміністративне затримання ПР МЛВ №057745 на підставі ч.2 ст.263 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення ПР MЛB № 057745 за ознаками ч.1 ст.203 КУпАП, а також винесено постанову ПР МЛВ №057745 про накладення на відповідача адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн.

04.11.2017 року Пустомитівським РВ ГУДМС України у Львівській області у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України із забороною вїзду на три роки, зобов'язавши його покинути територію держави у строк до 05.11.2017 року.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI віза - це дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Згідно із частиною 1 статті 15 Закону № 3773-VI в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 та 3 цієї статті визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Згідно з частиною 5 вказаної статті іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI передбачено обставини примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, а саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону № 3773-VI, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач має можливість ухилятися від виїзду з території України, що свідчить про необхідність його примусового видворення за межі території України.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не було враховано, що рішення про примусове повернення щодо відповідача прийняте 04.11.2017 року, а термін його виконання обмежувався до 05.11.2017 року, що є недостатнім для виконання зазначеного рішення та значно ускладнює саму можливість такого виконання.

Слід звернути увагу на те, що відповідач не володіє українською мовою та перебував в умовах ізоляції без можливості отримання належної правової допомоги. Так, в матеріалах справи немає даних про те, що відповідач отримав належне роз'яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства і мав можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення до суду.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, визначених законодавством, про примусове видворення відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджено те, що відповідач з поважних причин не виконав в установлений строк рішення позивача про примусове повернення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, приймаючи рішення про примусове повернення в країну походження, не надав відповідачу реальної можливості самостійно покинути і виїхати в країну свого походження, і не надав йому реального і достатнього строку для виконання рішення позивача про примусове повернення.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ним не доведено їх обґрунтованість, суду не представлені належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до статей 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ічіна Хакана задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2017 року у справі № 461/7571/17 провадження №2-а/461/615/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до Ічіна Хакана про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку частини 3 статті 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено 13.12.2017 року