Справа № 820/11463/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Київ К/800/13195/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Загороднього А.Ф.,Іваненко Я.Л.,
при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - Національне антикорупційне бюро України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - Національне антикорупційне бюро України (далі - ГУ МВС, НАБУ відповідно) в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 5 листопада 2015 року № 974 про покарання капітана міліції ОСОБА_5, слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Московського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВС; поновити позивача на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Московського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВС (далі - посада); зобов'язати ГУ МВС нарахувати та виплатити середній заробіток позивачу за час вимушеного прогулу починаючи з 7 листопада 2015 року; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС від 6 листопада 2015 року № 604 о/с про звільнення позивача з просади (далі - спірні накази №№ 974 і 604 о/с відповідно).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірні накази не ґрунтуються на вимогах законодавства і порушують його права, а тому ОСОБА_5 просив про задоволення позову.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі встановлених у справі обставин, підтверджених доказами, правильно виходив з того, що відповідач, звільняючи позивача зі служби, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому прав останнього не порушив.

Такі висновки судів відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до наказу ГУ МВС від 29 червня 2010 року № 980 о/с призначений на посаду слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Московського районного відділу Харківського міського управління ГУ МВС (далі - СВ Московського РВ ХМУ ГУ МВС).

В подальшому, 14 жовтня 2015 року до начальника Московського РВ ХМУ ГУ МВС надійшов рапорт його заступника, в якому зазначено, що 13 жовтня 2015 року позивач був відсутній на робочому місці протягом дня, про свою відсутність не попередив.

На підставі отриманих відомостей, наказом начальника Московського РВ ХМУ ГУ МВС від 15 жовтня 2015 року № 220 призначено службове розслідування за вищенаведеними фактами відносно позивача.

За наслідками проведеного службового розслідування, спірними наказами ГУ МВС позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній у період спірних правовідносин), а також звільнено ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення, в редакції періоду спірних правовідносин).

Так, у відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення.

За приписами пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктами 23, 24 цього ж Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Згідно з вимогами підпункту «є» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

В свою чергу, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

За визначенням частини 1 статті 1, статті 2 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу визначено статтею 7 Дисциплвнарного статуту, за змістом якої службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Перелік видів дисциплінарних стягнень наведено у статті 12 Дисциплінарного статуту, за змістом якої на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає порядок накладання дисциплінарних стягнень, прямо зобов'язує начальника призначити службове розслідування з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу.

За змістом цієї ж статті Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

На виконання вказаної норми Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2012 року № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 року за № 541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Зокрема, згідно з пунктом 2.2.1 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є невиконання або неналежне виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи внутрішніх справ завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

За правилами пунктів 8,3, 84 Інструкції № 230 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) рядового і начальницького складу скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи рядового і начальницького складу та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) рядового і начальницького складу, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного. У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Системний аналіз правових норм наведених вище актів національного законодавства з урахуванням їх юридичних зв'язків діє колегії суддів підстави для наступного висновку, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть бути притягненні до дисциплінарної відповідальності за скоєння дисциплінарного проступку, який полягає у невиконанні чи неналежному виконанні ними службової дисципліни, зокрема, не дотримання вимог Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, в тому числі обов'язків, визначених статтею 7 Дисциплінарного статуту.

Водночас, обов'язковими елементами дисциплінарного проступку, а відтак і наявністю підстав для притягнення осіб рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності, є наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з вчиненням такого проступку, заподіяна внаслідок цього шкода, в тому числі у вигляді порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи внутрішніх справ завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю, а також причинно - наслідковий зв'язок між цими наслідками і вчиненими особою діями.

При цьому, з метою достовірного, повного і всебічного з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу обов'язковим є проведення службового розслідування з дотриманням усіх процесуальних гарантій особи, стосовно якого таке призначено, під час якого встановлюється, крім іншого, характеристика особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення, окрім іншого, мають враховуватися попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, а також і те, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як встановили суди попередніх інстанцій, у висновку службового розслідування (далі - висновок) підтверджено обставини, які стали підставою для його проведення і встановлено скоєння позивачем дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни, що виразилось у відсутності на службі без поважних причин 13 жовтня 2015 року (скоєння прогулу).

У цьому ж висновку встановлено, що позивач перебуває на займаній ним посаді з липня 2013 року і має діюче дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Про свою відсутність на робочому місці позивач свідомо та умисно не повідомив керівництво в усній або письмовій формі, чи в інший спосіб і не вжив достатніх заходів для цього.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і визнання незаконними та скасування спірних наказів, які видані відповідачем у відповідності до вимог законодавства з дотримання прав і процесуальних гарантій позивача при його звільненні з органів внутрішніх справ, оскільки ОСОБА_5, який має непогашене дисциплінарне стягнення, допустив вчинення дисциплінарного проступку що негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи внутрішніх справ завдань з боротьби зі злочинністю.

Такі висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і дотриманні вимог норм процесуального права, доводи касаційної скарги та надані під час розгляду справи у касаційному суді пояснення позивача їх висновків не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: А.Ф. Загородній

Я.Л. Іваненко