Справа № 804/7038/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 р. Справа № 804/7038/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної казначейської служби України у м. Кам'янському Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,-
27.10.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління державної казначейської служби України у м. Камянському, в якому позивач просить:
- визнати дії Управління державної казначейської служби України у м. Камянському щодо невиконання судового рішення від 15.10.2015 року по справі № 208/8700/14 та повернення виконавчого документа неправомірними;
- зобовязати Управління державної казначейської служби України у м.Камянському здійснити негайне перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 за виконавчим листом від 15.10.2015 року по справі № 208/8700/14.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові та посиланням на рішення Вищого адміністративного суду України в подібних справах.
Представник відповідача вимоги адміністративного позову не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що п.1 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», в якому вказано, що рішення про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи, зокрема, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Отже, судові рішення, в яких боржником є державне підприємство, виконуються безпосередньо органами Державної виконавчої служби, а не Управління державної казначейської служби України. Звернула увагу на те, що не має механізму стягнення казначейством коштів з державного підприємства в обхід виконавчої служби, також стверджує, що позивач помилково вважає, що статус державного підприємства прирівнюється до державного органу. Тому Постанова КМУ від 03.08.2011 р. №845 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників до даних правовідносин не застосовується.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
04.10.2017 року ОСОБА_3 подано до Управління державної казначейської служби України у м. Камянському заяву про примусове виконання рішення суду разом з виконавчим листом у справі №208/8700/14 від 25.11.2015 року.
Листом від 09.10.2017 року №01-12/1130 Управлінням державної казначейської служби України у м. Камянському повернуто виконавчий лист Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 208/8700/14 без виконання.
Повернення виконавчого листа №208/8700/14 без виконання обґрунтовано тим, що судові рішення, боржником за якими є державне підприємство, виконуються безпосередньо органами Державної виконавчої служби. Вказано, що для належного виконання рішення суду необхідно звернутись до органу Державної виконавчої служби за місцем знаходження боржника.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Проте, відповідно до частини 1 та 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.
Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже із ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" чітко видно, що Управління державної казначейської служби України виконує рішення про стягнення коштів з державних органів, а не державних підприємств, як про це стверджує позивач.

Позивач також посилається на Постанову КМУ від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» в якій під терміном боржники зазначено - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Також наводить п. 24 Постанови згідно якого стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Проте суд вважає використання зазначеної Постанови помилковим адже в п. 25 зазначено, що безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Отже основною умовою застосування п. 24 Постанови про безспірне списання коштів з рахунка державного підприємства є наявність окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду. Тому застосування зазначеної постанови не можливе.

Проте, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

- державний орган;

- державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

- юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Суд зазначає, що існує розмежування між державними органами та державними підприємствами або юридичної особи, такі поняття не є тотожними.

В даному випадку боржником за виконавчим листом №208/8700/14 є державне підприємство «Бар'єр», тобто саме державне підприємство, а не державний орган.

Так, згідно частини 4 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі (частина 6 наведеної статті).

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів та боржників зазначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів та боржників, орган Казначейства повертає: виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.

Аналізуючи викладені норми чинного законодавства, суд зазначає, що оскільки виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», потрібно звертатися за виконанням до виконавчої служби згідно процедур і строків вставлених Законом України «Про виконавче провадження». І тільки у випадку, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державна виконавча служба має передати це рішення на виконання до Державної казначейської служби України.

Посилання позивача на практику Вищого адміністративного суду України також суд не приймає до уваги адже в наданих рішеннях надано оцінку стягненню коштів з Державного бюджету України, Управління праці та соціального захисту населення, Районної адміністрації, які є державними органами, а не державними підприємствами, як у випадку даного позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 11, 14, 69, 70, 72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління державної казначейської служби України у м. Камянському про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1