Справа № 826/11013/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2017 року 14:03 № 826/11013/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі Галаган І.В., за участю представника позивача Шкред А.О., представника відповідача Перепелюка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД» (далі - позивач/ ТОВ «Акин Київ ЛТД») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач/ ГУ ДФС у м.Києві), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.07.2016 №, №, №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Акин Київ ЛТД» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 01.03.2016.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД»:

1). пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого знижено суду податку на додану вартість (ПДВ), що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 379256 грн., в тому числі за:

- січень 2014 року на суму 17837 грн.;

- лютий 2014 року на суму 3210 грн.;

- березень 2014 року на суму 7295 грн.;

- квітень 2014 року на суму 14970 грн.;

- травень 2014 року на суму 8165 грн.;

- червень 2014 року на суму 25568 грн.;

- липень 2014 року на суму 24832 грн.;

- серпень 2014 року на суму 10459 грн.;

- вересень 2014 року на суму 15265 грн.;

- жовтень 2014 року на суму 22990 грн.;

- листопад 2014 року на суму 17058 грн.;

- грудень 2014 року на суму 11669 грн.;

- січень 2015 року на суму 11723 грн.;

- лютий 2015 року на суму 15034 грн.;

- березень 2015 року на суму 19887 грн.;

- квітень 2015 року на суму 13799 грн.;

- травень 2015 року на суму 28761 грн.;

- червень 2015 року на суму 20769 грн.;

- липень 2015 року на суму 10463 грн.;

- вересень 2015 року на суму 19656 грн.;

- жовтень 2015 року на суму 13200 грн.;

- листопад 2015 року на суму 11196 грн.;

- грудень 2015 року на суму 14983 грн.;

- січень 2016 року на суму 3004 грн.;

- лютий 2016 року на суму 7559 грн.

2). статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.2, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 331823 грн., у тому числі по періодах:

- за 2014 рік на суму 161386 грн.;

- за 2015 рік на суму 170437 грн.

та завищено від'ємне значення фінансового результату (збиток) за 2015 рік на загальну суму 23400 грн., в тому числі по періодам:

- за 2015 рік на суму 23400 грн.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 15.06.2016 №104/26-15-14-07-01/33746521 (далі по тексту - Акт перевірки) та прийняті податкові повідомлення рішення:

- від 07.07.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 372169,50 грн., з яких за податковим зобов'язанням нараховано 331823,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40346,50 грн.;

- від 07.07.2016 №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 23400 грн.;

- від 07.07.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 474070,00 грн. ( за податковими зобов'язаннями - 379256,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 94814,00 грн.).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки від 15.06.2016 №104/26-15-14-07-01/33746521, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентами з урахуванням умов спірних правовідносин.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) види діяльності ТОВ «Акин Київ ЛТД» за КВЕД-2010: оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля одягом і взуттям; роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах.

Так, фінансово-господарські операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНІЯ» оформлені у спрощеній формі шляхом направлення рахунків-фактур щодо постачання відповідного товару (запчастини для автотранспортних засобів).

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків-фактур від 02.12.2013 №18, від 12.12.2013 №71, від 19.12.2013 №117, від 26.12.2013 №143, від 08.01.2014 №17, від 16.01.2014 №44, від 23.01.2014 №51, від 30.01.2014 №80, видаткових накладних, податкових накладних, копії виписок з банківських рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, фінансово-господарські операції позивача (покупець) товариства з обмеженою відповідальністю «ЗМ-Консалтинг» (продавець) ґрунтувались на договорі купівлі-продажу від 24.02.2014 №24/02/14, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, що належить йому на праві власності, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Кількість товару та найменування обумовлюється в кожному окремому випадку згідно з замовленнями покупця, відповідно до рахунків-фактур, ціна на товари визначається відповідно до рахунків-фактур.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунку-фактури від 24.02.2014 №71, видаткової накладної від 24.02.2014 №97, банківської виписки.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2014 №18/03 товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕЛ ПЛЮС» (продавець) зобов'язується передати у власність покупця товар, що належить йому на праві власності, а товариство з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД» (покупець) зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Договору одиниця виміру кількості товару та найменування визначається відповідно до рахунків-фактур. Кількість товару та найменування обумовлюється в кожному окремому випадку згідно з замовленнями покупця, відповідно до рахунку-фактури.

На підтвердження виконання умов вказаного Договору, позивачем додану до матеріалів справи копії рахунків на оплату, видаткові та податкові накладні, банківські виписки про оплату вказаного товару.

ТОВ «Акин Київ ЛТД» шляхом подання додатку №5 до декларації з ПДВ від 02.07.2014 № змінює постачальника у квітні 2014 року з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕЛ ПЛЮС» на а товариство з обмеженою відповідальністю «Протсіті-Груп».

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Протсіті-Груп», виконання умов договору купівлі-продажу від 18.03.2014 №18/03, в матеріалах справи містяться копії видаткових накладних, податкових накладних.

В подальшому, між товариством з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД» та контрагентами, укладено ряд договорів купівлі-продажу, відповідно до умов яких продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, що належить йому на праві власності, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Кількість товару та найменування обумовлюється в кожному окремому випадку згідно з замовленнями покупця, відповідно до рахунків-фактур, ціна на товари визначається відповідно до рахунків-фактур, а саме:

- договір купівлі-продажу від 20.05.2014 №20/05 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Люкс»;

- договір купівлі-продажу від 12.05.2014 №1205 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Пак Плюс 2012»;

- договір купівлі-продажу від 02.06.2014 №2/06 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Асторг Центр»;

- договір купівлі-продажу від 20.05.2014 №20/05 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Люкс»;

- договір купівлі-продажу від 15.07.2014 №15/07 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Юелка Бест Компані»;

- договір купівлі-продажу від 04.08.2014 №4/08/14 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Топфер-Україна»;

- договір купівлі-продажу від 20.05.2014 №20/05 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Люкс»;

- договір купівлі-продажу від 08.09.2014 №809/14 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Промлайн Груп»;

- договір купівлі-продажу від 20.10.2014 №2010/14 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Апорт Груп»;

- договір купівлі-продажу від 03.11.2014 №3/11/14 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Гарде-Плюс»;

- договір купівлі-продажу від 03.12.2014 №3/12/14 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Інфоліхт»;

- договір купівлі-продажу від 02.02.2015 №202/15 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Плутон Капітал»;

- договір купівлі-продажу від 18.03.2015 №18/03/15 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Спектр»;

- договір купівлі-продажу від 20.07.2015 №20/07/15 між позивачем та приватним підприємством «Фебрус»;

- договір купівлі-продажу від 01.02.2016 №2/16 між позивачем та приватним підприємством «Тера-Прайс».

Фінансово-господарські операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Бізант Груп» оформлені у спрощеній формі шляхом направлення рахунків-фактур щодо постачання товару (запчастини для автотранспортних засобів).

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано суду копії: рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, копії виписок з банківських рахунків.

На обґрунтування ділової доцільності відповідних взаємовідносин позивачем надані копії видаткових накладних, що посвідчують подальшу реалізацію придбаних товарів у зазначених контрагентів.

У свою чергу, висновки контролюючого органу ґрунтуються (за змістом Акту перевірки позивача) на результаті аналізу інформації з Єдиного реєстру податкових накладних та бази даних «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України».

Так, стосовно контрагентів позивача контролюючий орган зазначає, що останніми подані декларації з прибутку з нульовими показниками, вказує про відсутність трудових ресурсів та основних засобів, підприємства не є імпортерами товарів, посилається на невідповідність основного виду діяльності контрагентів позивача здійснюваним господарським операціям.

Також, ГУ ДФС у м. Києві в своїх доводах про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень посилається на висновок експерта Білоцерковського ВК ЗЕР НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області від 04.06.2014 №478, відповідно до якого підписи, виконані в реєстраційних документах товариства з обмеженою відповідальністю «ЗМ-Консалтинг» виконані не гр.Бестаевою Маріне, лист Державної міграційної служби України від 03.06.2016 №1402/10-13-09-01, протокол допиту свідка директора ТОВ «Інфоліхт» та ухвалу Подільського районного суду від 26.08.2014 №1-КН/758/444/14.

Ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Більше того, в Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру),

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Поряд з цим, в акті перевірки від 15.06.2016 №104/26-15-14-07-01/33746521, контролюючий орган зазначає про відсутність документів, які б підтверджували транспортування придбаних товарів у контрагентів.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо ненадання позивачем товарно-транспортних накладних на підтвердження факту перевезення товарно-матеріальних цінностей, придбаних у контрагентів з тих підстав, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, при цьому, відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого договорами товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Як вбачається з пояснень товариства з обмеженою відповідальністю «Акин Київ ЛТД» доставка товарів здійснювалась за допомогою приватного або міського транспорту, на підтвердження зазначеного позивачем надані копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія директора товариства позивача.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 07.07.2016 №, №, № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.07.2016 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.07.2016 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.07.2016 №.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян