Справа № 1306/9031/12
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10435/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 20 вересня 2017 року про закриття провадження у справі № 1306/9031/12 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання протиправними і скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23 лютого 2006 року №62.

15 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Львівської області від 23 лютого 2006 року №62, визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Львівської області від 15 травня 2008 року №140, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу та членам його сім`ї благоустроєного житла, зобовязати відповідача забезпечити ОСОБА_1 та членів його сім`ї благоустроєним, відповідно до санітарно-технічних вимог, окремим житлом в м. Дрогобичі Львівської області та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 627500 гривень.

Ухвалою від 20 вересня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання протиправними і скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - закрив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012 року скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2010 року про закриття провадження в даній адміністративній та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 року скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12. 2012 року по справі №1306/9031/12, де судами апеляційної інстанції при систематичному аналізі матеріалів справи констатовано, що позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, тобто рішення суб'єкта владних повноважень, яке прийняте при здійсненні владних управлінських функцій, тобто позовні вимоги є чіткими, стосуються спору позивача із суб'єктом владних повноважень і не містять вимог цивільного (житлового) характеру, а отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам, при її постановленні не дотримані процесуальні норми.

З огляду на викладене позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, треті особи, в судове засідання не зявились, що в силу приписів ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 23.02.2006 року за № 62 «Про надання дозволу Дрогобицькому міськрайонному відділу УМВСУ у Львівській області на проведення реконструкції та переобладнання нежитлової споруди на вул. Козловського в м. Дрогобичі» вирішено дозволити діючим працівникам Дрогобицького міськрайонного відділу УМВСУ у Львівській області вести за власні кошти ремонтно-будівельні роботи з влаштуванням квартири в нежитловому будинку №53 на вул. Козловського в м. Дрогобичі Львівської області, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Термін виконання робіт встановлено до 01.03.2007 року. Також зобовязано Державну технічну комісію після завершення всього комплексу робіт прийняти будинок в експлуатацію та КП «Житловик» видати ордери мешканцям будинку №53 на вул. Козловського в м Дрогобичі.

Рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 15.05.2008 року за № 140 затверджено акти Державної приймальної комісії про готовність закінчених будівництвом обєктів садибної забудови та квартир до експлуатації, в тому числі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2010 року провадження у справі закрито, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою від 07 листопада 2012 року Львівський апеляційний адміністративний суд скасував вищевказану ухвалу від 06 квітня 2010 року та направив справу на продовження розгляду.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року провадження у справі закрито, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Львівський апеляційний адміністративний ухвалою від 11 вересня 2014 року суд скасував вищевказану ухвалу та повторно направив справу на продовження розгляду.

Бориславський міський суд Львівської області ухвалою від 20 вересня 2017 року провадження у справі закрив та розяснив позивачу його право звернення до суду з даними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є правильними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно п. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі, що розглядається, стосується правомірності надання житла діючим працівникам органу внутрішніх справ та похідних із таких правовідносин, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такий спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини», на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає вірними висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами виник спір про право цивільне, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд також звертає увагу на те, що представник позивача під час судового засідання апеляційного суду зазначив про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з тотожними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства. Однак, місцевий суд визнав, що даний спір належить до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів вважає, що вказане суперечить матеріалам справи. Так, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 20 березня 2012 року, постановленому в порядку ЦПК України, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23 лютого 2006 року №62.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області 08 жовтня 2012 року постановила ухвалу, якою вищевказане рішення залишила без змін.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність ухвали суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 20 вересня 2017 року про закриття провадження у справі № 1306/9031/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_11

Ухвала в повному обсязі складена 15 грудня 2017 року.