Справа № 2а/0270/4326/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/4326/11
Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

при секретарі: Семеновій Г.В.

за участю представників:

позивача: Люлькіс І.М., Левицької-Корчун В.І.

відповідача: Лучинського П.В.

третьої особи: Чабан А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВН-ІНТЕР" ЛТД на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВН-ІНТЕР" ЛТД до Державної податкової інспекції у м. Вінниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Вінницька митниця про визнання протиправною та скасування податкової вимоги , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "АВН-ІНТЕР" ЛТД звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Вінниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Вінницька митниця про визнання протиправною та скасування податкової вимоги. Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 липня 2011 року податковим органом сформовано податкову вимогу №1031 про сплату узгодженого грошового зобов'язання на загальну суму 757816,44 гривень. Вважаючи, що дана вимога не відповідає вимогам чинного законодавства, просили визнати її протиправною та скасувати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2011 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2011 року, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представники позивача (апелянта) апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просили постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2011 року скасувати, дали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2007 року було визнано протиправними дії Вінницької митниці з видачі податкових повідомлень №№4, 5, 6, 7, 8, 9 від 20 березня 2007 року та №№62, 63, 64 від 12 червня 2007 року. Рішення суду першої інстанції було залишено без змін згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2009 року. Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2011 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2007 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2009 року скасовано, а в задоволенні позову ТОВ "АВН-ІНТЕР" ЛТД відмовлено (а.с. 19-22).

Отримавши рішення суду касаційної інстанції, Вінницька митниця сформувала подання №№10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17 та 18 від 30 червня 2011 року на загальну суму 757816,44 гривень (а.с.10-18) та листом вих. №10/3-3433 від 30 червня 2011 року направила їх разом із розрахунком сум грошових зобов'язань (а.с.46) до державної податкової інспекції у м. Вінниці для здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків.

Податковий орган отримав надіслані митницею документи 04 липня 2011 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на супровідному листі Вінницької митниці (а.с.45).

На підставі подань, що надійшли від митного органу, державна податкова інспекція у м. Вінниці 08 липня 2011 року сформувала податкову вимогу №1031 (а.с.7). Вказаною вимогою визначено, що станом на 08 липня 2011 року сума податкового боргу ТОВ "АВН-ІНТЕР" ЛТД за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 757816,44 гривень, в тому числі з податку на додану вартість в розмірі 411484,05 гривень, мита - 342903,35 гривень та митних зборів - 3429,04 гривень.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції виходив із того, що порядок формування та надіслання податкової вимоги визначені статтею 59 Податкового кодексу України.

У разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, якщо контролюючий орган, що визначив суми грошового зобов'язання платника податків, не є органом державної податкової служби, такий контролюючий орган надсилає відповідному органу державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого орган державної податкової служби надсилає податкову вимогу. Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

З огляду на пункт 59.2 статті 59 Податкового кодексу України, податковий орган складає податкову вимогу лише на підставі подань про здійснення заходів з погашення податкового боргу та його розрахунку, що надходять до нього від контролюючого органу, що визначив суми грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, що на адресу податкового органу надійшли подання з відповідним розрахунком, на підставі яких і була сформована оскаржувана податкова вимога.

Відтак, колегія суддів погоджується із тим висновком суду першої інстанції, що несвоєчасність направлення митним органом відповідних подань не може слугувати підставою для визнання протиправною та скасування податкової вимоги, оскільки ДПІ у м. Вінниці діяла правомірно, формуючи податкову вимогу на підставі тих подань та розрахунку, що надійшли від митниці.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності формування декількох податкових вимог за кожним окремим податковим платежем колегією суддів відхиляються, оскільки податковим законодавством не передбачено обов'язку податкового органу надсилати податкові вимоги по кожному випадку виникнення податкового боргу. Крім того, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду відхиляє посилання апелянта на те, що податкові повідомлення №№4, 5, 6, 7, 8, 9 від 20 березня 2007 року та №№62, 63, 64 від 12 червня 2007 року є відкликаними в розумінні п.п. 60.1.4 ПК України з 19.01.2009 року, оскільки зазначене не спростовує висновків суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваних рішень.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВН-ІНТЕР" ЛТД, - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду, -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 лютого 2012 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.