Справа № 813/3231/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року справа № 813/3231/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом Стрийської центральної районної лікарні Львівської області в особі головного лікаря ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ :

Стрийська центральна районна лікарня Львівської області звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № 3-0254 від 06.04.2017 року та стягнути з ГУ Держпраці у Львівській області на користь установи суму штрафу сплаченого на виконання оскаржуваної постанови згідно платіжного доручення № 130 від 17 липня 2017 року в розмірі 3200 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем проведено позапланову перевірку позивача з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, про що складено акт від 17.03.2017 року. На підставі акту перевірки, 06.04.2017 року ГУ Держпраці у Львівській області було винесено постанову № 3-0254 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 3200 гривень. В постанові зазначено, що установою допущено порушення вимог ст. 98 КзПП України, п. 3.4.7 наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоровя України від 05.10.05 № 308/519 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1209/11489 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (далі - наказ «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення») та ст. 18 КзПП України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори та угоди». Зокрема, на думку відповідача, порушенням трудового законодавства є нездійснення доплати молодшим медичним сестрам, які зайняті прибиранням туалетів в розмірі 10 % від посадового окладу (тарифної ставки) та оголошення догани лікарю ОСОБА_4 без отримання згоди профспілкового комітету. В позовній заяві зазначено, що установа позбавлена можливості здійснювати вказану доплату молодшим сестрам, оскільки станом на 17.03.2017 року до головного лікаря не надходило клопотань керівників структурних підрозділів лікарні на виконання наказу «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення». А тому, головний лікар ОСОБА_3, не може прийняти рішення про виплату цієї надбавки, оскільки зазначене буде порушенням фінансової дисципліни та безпідставною виплатою коштів з бюджету. З приводу оголошення догани лікарю ОСОБА_4, то таке відбулось без отримання згоди профспілкового комітету, оскільки п. 8.2 Розділу VIII колективного договору Стрийської центральної районної лікарні передбачено, що питання притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників - членів профспілки працівників охорони здоровя України, вирішується лише за погодженням з профкомом. Однак, лікар ОСОБА_4 є членом профспілкового комітету ВОСТ «ВОЛЯ», а тому отримання погодження профспілкової організації працівників охорони здоровя України при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності було непотрібно. Окрім того, в ході проведення перевірки відносно головного лікаря установи ОСОБА_3 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 13/07/101/0287, який скеровано на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. За результатом розгляду протоколу 18.05.2017 року судом прийнято постанову якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у звязку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. На підставі вищевикладеного, постанову ГУ Держпраці у Львівській області вважають протиправною і просять її скасувати, а також стягнути з відповідача на користь установи 3200 гривень штрафу, сплаченого позивачем на виконання оскаржуваної постанови згідно платіжного доручення № 130 від 17 липня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Додатково зазначив, що за результатом проведення позапланової перевірки було складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.04.2017 року та протокол про вчинення адміністративного правопорушення від 17.03.2017 року відносно головного лікаря ОСОБА_3, що свідчить про притягнення позивача до подвійної юридичної відповідальності.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмовому запереченні. Зазначив, що оскаржувана постанова про накладення штрафу це фінансова санкція за виявленні під час проведення перевірки порушення вимог законодавства про працю, накладення яких передбачене ст. 265 КЗпП України. Оскаржувана постанова була винесена з повним дотриманням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509. Вважає, що доводи позовної заяви зводяться до пояснень причин виникнення порушень законодавства про працю, однак не спростовують сам факт наявності таких порушень. Зокрема, та обставина, що керівниками структурних підрозділів установи не внесені подання про встановлення надбавок молодшим медсестрам, що зайнятті прибиранням туалетів, не звільняє установу від відповідальності за вчинення зазначеного порушення. Окрім того, жодним чинним нормативно правовим не передбачено виплату даних надбавок за клопотанням безпосередніх керівників. Також, в колективному договорі Стрийської центральної районної лікарні встановлена додаткова гарантії для працівників профспілкової організації працівників охорони здоровя України при притягненні до дисциплінарної відповідальності. Статтею 2-1 КзПП України заборонено будь-яку дискримінацію у сфері праці, зокрема, порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян. А тому, встановлена в колективному договорі гарантія повинна стосуватись як профспілки працівників охорони здоровя України так і вільної профспілки Всеукраїнського обєднання солідарних працівників (ВП ВОСТ), правонаступником якої є ВОСТ «Воля», членом якої є працівник ОСОБА_4 Враховуючи наведене, вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, і в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Головне управління Держпраці у Львівській області проведено позапланову перевірку додержання Стрийською центральною районною лікарнею вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне страхування в період з 16.03.2017 року по 17.03.2017 року результати якої оформлено актом №13/07/101/0743.

Як зазначено в акті, перевіркою встановлено порушення вимог статті 98 КЗпП України, порушення вимог п.3.4.7 наказу «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» суть якого полягає в тому, що працівникам, які зайняті прибиранням туалетів (молодшим медичним сестрам), не встановлена доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу (тарифної ставки). Також, в акті зазначено про порушення позивачем вимог ст. 18 КЗпП України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори та угоди», зокрема, адміністрацією установи не надано подання до голови профспілкового комітету щодо надання згоди про оголошення догани лікарю ОСОБА_4

Також, в ході проведення позапланової перевірки, 17.03.2017 року, відносно головного лікаря установи ОСОБА_3 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 13/07/101/0287, який скеровано на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. За результатом розгляду протоколу 18.05.2017 року судом прийнято постанову якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у звязку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

На підставі акту перевірки, 06.04.2017 року відповідачем було винесено постанову № 3-0254 про накладення на Стрийську центральну районну лікарню штрафу в розмірі 3200 гривень. Зазначена сума штрафу була сплачена відповідачем згідно платіжного доручення № 130 від 17 липня 2017 року, що наявне в матеріалах судової справи.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що слід скасувати, позивач звернувся із позовом до суду.

При вирішення спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно пунктів 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України № 96 від 11 лютого 2015 року Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне управління Держпраці у Львівській області.

Управління на момент проведення перевірки здійснювало свою діяльність відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 8 від 04.02.2016 року.

Відповідно до п.п.1 п.3 Положення, одним із основних завдань Управління, є зокрема, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення Управління має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Львівської області.

На момент виникнення спірних правовідносин процедура проведення перевірок дотримання вимог законодавства про працю визначалась наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2013 №390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 р. за № 1291/21603, яким затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (далі Порядок № 390).

З приводу виявлених відповідачем порушень вимог законодавства про працю суд зазначає наступне.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 98 КзПП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Умови оплати праці працівників сфери охорони здоров'я та соціального захисту населення України незалежно від підпорядкування визначені спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.05 №308/519 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1209/11489 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення».

Пункт 3.4.7 вищезазначеного наказу передбачає, що працівникам (у т. ч. молодшим медичним сестрам), які використовують у роботі дезінфікувальні засоби, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, установлюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу (тарифної ставки).

Із змісту зазначеної правової норми слідує, що така є нормою прямої дії, яка гарантує працівникам (в тому числі молодшим медичним сестрам), що використовують у роботі дезінфікувальні засоби, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, виплату доплати в розмірі 10 відсотків посадового окладу (тарифної ставки).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить висновку, що позивач зобовязаний забезпечити дотримання вимог наказу від 05.10.2005 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення». При цьому, суд погоджується з твердженням відповідача, що доводи позивача стосовно неможливості виплати доплати медичним сестрам у звязку із відсутністю клопотань керівників структурних підрозділів про встановлення таких доплат лише пояснюють причину виникнення порушення законодавства про працю, однак не спростовують факт наявності такого порушення.

З приводу виявленого під час проведення перевірки порушення вимог ст. 18 КЗпП України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори та угоди», що полягає у неотриманні згоди профспілкового комітету при притягненні до дисциплінарної відповідальності працівника ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Статтею 1 Закону України «Про колективні договори та угоди» передбачено, що колективний договір, укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Тобто, колективний договір укладається з метою регулювання відносин між установою та всіма без винятку працівниками, інтереси яких представляють профспілкові організації.

Відповідно до вимог ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема:

зміни в організації виробництва і праці;

забезпечення продуктивної зайнятості;

нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.);

встановлення гарантій, компенсацій, пільг;

участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом);

режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку;

умов і охорони праці;

забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників;

гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих;

умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці;

забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Пунктом 8.2 Розділу VІІІ колективного договору, який схвалений загальними зборами трудового колективу та зареєстрований в Управлінні праці та соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації №136 від 11.06.2012 передбачено, що питання притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, членів профспілки працівників охорони здоровя України вирішувати лише за погодженням з профкомом.

Тобто, колективним договором установи встановлена додаткова гарантія для членів профспілкової організації при вирішенні питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 2-1 КзПП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоровя, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обовязків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не повязаними з характером роботи або умовами її виконання.

Суд погоджується з доводами відповідача, що встановлення в колективному договорі гарантії лише для працівників членів профспілки охорони здоровя України, порушує принцип рівності працівників за ознакою їх членства у профспілковій організації, оскільки при наявності однакового правового статусу (член профспілки) працівники мають різний обсяг прав.

Відповідно до вимог ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Зважаючи на вищевикладене, розглядаючи пункт 8.2 Розділу VІІІ колективного договору Стрийської центральної районної лікарні у системному звязку із ст. 2 КЗпП України, якою закріплено принцип рівності прав і можливостей, та заборона прямого або непрямого обмеження прав працівників залежно від членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, суд приходить висновку, що питання притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ОСОБА_4, який є членом профспілкового комітету ВОСТ «ВОЛЯ», повинно було погоджуватись із профспілковим комітетом.

При вирішенні спору суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно головного лікаря Стрийської центральної районної лікарні ОСОБА_3 закрито у звязку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Так, у листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 № 2379/12/13-12 «Щодо застосування ст. 72 КАС України» зазначається, що обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною четвертою статті 72 КАС України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Відповідно обставини, установлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки, не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частини четвертої статті 72 КАС України.

Крім того, норма частини четвертої статті 72 КАС України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи, а не щодо інших осіб.

В даному випадку Головним управлінням Держпраці у Львівській області застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу щодо юридичної особи Стрийської центральної районної лікарні, яка не є субєктом адміністративної відповідальності.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Встановлені судом фактичні обставини, підтверджені належними і допустимими письмовими доказами, свідчать про порушення позивачем вимог ст. 98 КЗпП України, п.3.4.7 наказу «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» та ст. 18 КЗпП України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори та угоди».

Стосовно твердження позивача, що до нього двічі застосовано стягнення одного виду за вчинення адміністративного правопорушення, суд звертає увагу, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тобто, вчинення правопорушення тягне за собою юридичну відповідальність у вигляді застосування до правопорушника заходів державного примусу. В залежності від характеристики видів правопорушень розрізняються види юридичної відповідальності. В основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення до різних видів юридичної відповідальності.

Відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України є окремим видом відповідальності, яка не належить ні до адміністративної, ні до фінансово-господарської.

В даному випадку відповідачем застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу відповідно до вимог статті 265 КЗпП України щодо юридичної особи Стрийської центральної районної лікарні, яка не є субєктом адміністративної відповідальності, в той час як протокол про вчинення адміністративного правопорушення складено стосовно головного лікаря установи ОСОБА_3 Окрім того, як вже зазначалось вище, постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, що спростовує твердження позивача стосовно притягнення його до подвійної відповідальності за вчинення одного правопорушення.

За правилами, встановленими статтею 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ Держпраці у Львівській області вказані вимоги щодо обовязку довести правомірність винесення постанови виконало.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувану позивачем постанову про накладення штрафу від 06.04.2017 року № 3-0254, суд дійшов висновку, що така прийнята відповідачем з урахуванням вимог Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення і відповідає критеріям доказування, передбачених статтею 2 КАС України.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, постанова про накладення штрафу винесена правомірно, а тому позов є безпідставним.

Відповідно до положень статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Гулкевич І.З.