Справа № 236/1935/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кочанова П.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року справа №236/1935/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., при секретареві судового засідання Борисові А.А., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Луч» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року в справі № 236/1935/17 за позовом Приватного підприємства «Луч» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Луч» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті АН № 0050156 від 26.06.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не правильно визначено норми права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема, не застосовано Закон України «Про державні закупівлі». Також апелянт звертає увагу суду, що з перевізником не укладено договір щодо встановлення видів та обсягів пільгових перевезень. Окрім цього, ПП «Луч» наголошує, що до винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу Укртрансбезпеки було проігноровано пояснення повноважного представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне підприємство «Луч» (далі позивач, ПП «Луч», підприємство) на підставі ліцензії серії АД № 065191 від 14.08.2012 здійснює господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом.

Між виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради та позивачем 27.11.2012 було укладено договір № 284 про перевезення пасажирів автомобільним транспортом за маршрутом «ОСОБА_3 Лиман АС Зелений клин» з терміном дії до 27.11.2017. Відповідно до п. 2.3.6. цього договору підприємство зобовязано безперешкодно здійснювати перевезення громадян, що мають право на безкоштовний та пільговий проїзд у даному виді транспорту відповідно до чинного законодавства і рішення виконавчого комітету міської ради.

06 вересня 2013 року між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації та ПП «Луч» було укладено договір № 1150-56/13 про перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах загального користування в режимі звичайному сполученням:

«ОСОБА_3 (АС) Торське (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Словянськ (АС)»;

«Словянськ (АС) ОСОБА_3 (АС)»;

«ОСОБА_3 (АС) ОСОБА_4 (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Карпівка (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Шандриголове (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Ямпіль (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Закітне (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Новоселівка (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (АС) Іванівка (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (ЗА Базарна) Шурове (ЗА)»;

«ОСОБА_3 (ЗА Південна сторона) Словянськ (АС)»;

«Торське (ЗА) Святогірськ (АС)»;

«ОСОБА_3 (АС) Лозове (ЗА) ОСОБА_3 (АС)»;

«ОСОБА_3 (АС) Зелений клин (ЗА) Краматорськ (АС)».

Термін дії договору пять років з 06.09.2013.

Згідно з п.п. 2.3.7 п. 2.3. договору ПП «Луч» зобовязано забезпечити безкоштовний проїзд відповідних пільгових громадян відповідно до чинного законодавства.

У звязку із надходженням до Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації звернення ОСОБА_5 щодо відмови їй та її дітям як членам багатодітної родини у безкоштовному проїзді в міському транспорті м. Лиман начальнику відділу надання адміністративних послуг управління Укртрансбезпеки у Донецькій області було скеровано листа № 1.12к-112 від 10.04.2017 щодо необхідності розглянути це питання та повідомити про результати такого розгляду.

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області (далі відповідач) на підставі направлення на проведення перевірки від 26 квітня 2017 року № 015612 проведено 27 квітня 2017 року рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», км 670 «БЗС»; м. Красний Лиман, вул. Пушкіна, вул. Свободи, вул. Привокзальна.

У ході проведення перевірки встановлено, що водієм транспортного засобу РУТА 23, номерний знак НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію САО 618636, який належить ПП «Луч», ОСОБА_6 безпідставно відмовлено в пільговому перевезенні пасажира, а саме: учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_7

За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № АН 0050197 від 27 квітня 2017 року, яким зафіксовано порушення норм законодавства про автомобільний транспорт, а саме абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Також під час рейдової перевірки 27 квітня 2017 року на водія транспортного засобу РУТА 23, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 посадовими особами відповідача складено Протокол про адміністративне правопорушення II № 0000937, в якому наведено пояснення водія (мова оригіналу) «Ознакомлен, впредь обязуюсь такого не повторять».

За результатами розгляду цього протоколу, начальником Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області 26 червня 2017 року винесено постанову № 0001877 про накладення адміністративного стягнення на водія ОСОБА_6. Відомості про оскарження даної постанови в матеріалах справи відсутні.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальник Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області виніс постанову АН № 0050156 від 26 червня 2017 року, якою на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира до ПП «Луч» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 170,00 грн.

Вважаючи, що посадовими особами Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства ПП «Луч» звернулось до суду з вказаним позовом.

За приписами ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ) цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 2344-ІІІ послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства є соціально значущими послугами автомобільного транспорту.

Згідно зі ст. 29 Закону № 2344-ІІІ автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Частиною 1 статті 31 Закону № 2344-ІІІ регламентовано, що відносини автомобільного перевізника, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, що не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Умови пільгових перевезень пасажирів автомобільним транспортом передбачені ст. 37 Закону № 2344-ІІІ.

Згідно з наведеною нормою пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, що здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Частиною 1 статті 39 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. За змістом абз. 4 ч. 2 ст. 39 Закону № 2344-ІІІ таким документом для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону № 2344-ІІІ пасажир зобов'язаний, зокрема, мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

За приписами ч. 2 ст. 42 Закону № 2344-ІІІ договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Розділом VI цих Правил передбачені права та обов'язки учасників транспортного процесу.

Так, відповідно до пунктів 145, 148, 158, 160 цих Правил перевізник зобов'язаний, зокрема, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Водій автобуса має право не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред'являють посвідчення встановленого зразка, що підтверджує право на пільги щодо оплати проїзду, перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема легкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів.

Пасажир автобуса зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, квитанцію на перевезення багажу, а за наявності права на пільги щодо оплати проїзду посвідчення встановленого зразка або безоплатний квиток (для міжміських перевезень).

Пасажирам автобуса забороняється здійснювати поїздку без оплати її вартості або без пред'явлення посвідчення особи встановленого зразка (у разі наявності права на пільги щодо проїзду).

Пунктом 41 цих Правил передбачено, що у разі відсутності у пасажира документа на проїзд, а за наявності у нього пільг - документа, який підтверджує право на пільговий проїзд, пасажир вважається таким, що не має права на проїзд.

За наявною в матеріалах справи копією посвідчення серія А № 505432 ОСОБА_8 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чоробильській АЕС.

Відповідно до пункту 15 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_8 законом надано право на пільговий проїзд.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.п. 2.3.7 п. 2.3. договору № 1150-56/13 від 06.09.2013 позивач зобовязаний забезпечити безкоштовний проїзд відповідних пільгових громадян згідно з чинним законодавством.

Безпідставна відмова у пільговому (безкоштовному) перевезенні пасажира становить склад господарського правопорушення, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, суб'єктом відповідальності за яке є автомобільний перевізник, та зумовлює застосовування до нього адміністративно-господарського штрафу.

За приписами частин 1, 2 ст. 241 Господарського кодексу України (далі ГК України) адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 цієї статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Позивачем не доведено, що при наданні 27 квітня 2017 року послуг з перевезення пасажирів автобусним маршрутом, ним як автомобільним перевізником, не порушено право пасажира ОСОБА_8 на пільговий (безоплатний) проїзд на цьому автобусному маршруті, що виключало б його відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта щодо відсутності укладених між ПП «Луч» та органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування договорів на здійснення пільгового перевезення пасажирів та компенсації перевізникам витрат на такі перевезення, оскільки це є порушенням норм чинного законодавства, а тому право пільгових категорій громадян на безкоштовний проїзд не може бути обмежене з підстав, зазначених підприємством.

Окрім цього, відсутність державного контракту на перевезення пільгових категорій громадян і відповідного замовлення, не може вважатись обґрунтованою відмовою перевізника від пільгового перевезення пасажирів, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ порядок накладення стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Згідно з п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За приписами пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється зокрема виконання водієм вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Положеннями п. 21 Порядку № 1567 регламентовано, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У контексті викладеного, враховуючи, що ст. 37 Закону № 2344-ІІІ передбачено пільгове перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами і забезпечуються автомобільними перевізниками, та згідно з пп. 10 п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту наявність обовязку в перевізників здійснювати перевезення пасажирів з квитками та пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, колегія суддів погоджує викладений в оскаржуваній постанові висновок щодо правомірності винесення постанови АН № 0050156 від 26.06.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Доводи ПП «Луч» щодо відсутності між ним та замовником договірних відносин щодо розміру та порядку компенсації витрат на пільгове перевезення не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки така підстава для відмови від пільгового перевезення не передбачена чинним законодавством.

Представник позивача надав до суду додаткові пояснення по справі, в яких посилається на положення ст.ст. 1, 3 та 4 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та зазначає, що всі документи, складені посадовими особами відповідача є неналежними доказами, оскільки отримані з очевидними порушеннями чинного законодавств через дію мораторію на проведення перевірок субєктів господарювання під час їх оформлення.

Колегія суддів спростовує такі доводи апелянта з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03 листопада 2016 року № 1728-VIII (далі Закон № 1728-VIII) регламентовано:

«До 31 грудня 2017 року позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю):

1) з підстави, передбаченої частиною другою цієї статті (за погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності (далі - Державна регуляторна служба);

2) за письмовою заявою суб'єкта господарювання до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

3) за рішенням суду;

4) у разі настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Позаплановий захід державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав проводиться органом державного нагляду (контролю) за погодженням Державної регуляторної служби.

Для погодження орган державного нагляду (контролю) подає Державній регуляторній службі копію відповідного звернення фізичної особи та обґрунтування необхідності проведення перевірки. Державна регуляторна служба розглядає подані документи та надає погодження або вмотивовану відмову у наданні погодження протягом п'яти робочих днів з дня надходження відповідних документів.

Форма та порядок надання погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав затверджуються Державною регуляторною службою.»

Разом з тим, за приписами ст. 1 Закону № 1728-VIII у цьому Законі терміни «державний нагляд (контроль)», «заходи державного нагляду (контролю)», «органи державного нагляду (контролю)» вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V), у чинній на час проведення перевірки редакції, визначено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За приписами ч. 4 наведеної статті заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Комплексний аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що Державна служба України з безпеки на транспорті в розумінні положень Законів № 877-V та № 1728-VIII не здійснює заходів державного нагляду (контролю). Отже дія встановленого Законом № 1728-VIII мораторію на проведення перевірок субєктів господарювання на відповідача не поширюється.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Луч» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року в справі № 236/1935/17 за позовом Приватного підприємства «Луч» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року в справі № 236/1935/17 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 14 грудня 2017 року. Повний текст ухвали складений 15 грудня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після виготовлення повного тексту.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_9

ОСОБА_4