Справа № 810/1462/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1462/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Карпушової О.В., Епель О.В., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року адміністративну справу за позовом приватного каменеобробного підприємства «МК-Престиж» до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Приватне каменеобробне підприємство «МК-Престиж» (надалі за текстом - «ПП «МК-Престиж») звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № 4 від 10.12.2012 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 535 133 грн. 20 коп. та податкового повідомлення-рішення № від 10.12.2012 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 595 335 грн. 99 коп.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22.11.2012 р. по 28.11.2012 р. посадовцями Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби проведено позапланову невиїзну перевірку ПП «МК-Престиж» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Леміш Груп», ТОВ «Укрземстрой», ПП «Охторг», ТОВ «Укртехномас-сервіс» за період з 01.10.2009 р. по 31.09.2012 р.

Результати перевірки оформлено актом № 1785/22-4/32607055 від 28.11.2012 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 138, 139, 187, 198 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України») внаслідок віднесення до складу витрат та податкового кредиту витрат з оплати товарів та послуг за договорами, укладеними з ТОВ «Леміш Груп», ТОВ «Укрземстрой», ПП «Охторг», ТОВ «Укртехномас-сервіс».

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

Відповідно до податкових накладних ПП «Охторг» здійснило поставку ПП «МК-Престиж» будівельних матеріалів та надало послуги.

Згідно договору № 14/2.09.10 від 02.09.2010 р. та виданих на його підставі податкових накладних ТОВ «Укртехномас-сервіс» виконало для позивача монтажні роботи та відвантажило на адресу останнього будівельні матеріали.

За даними договору № 1-16.09 від 16.09.2009 р. та податкових накладних ТОВ «Леміш Груп» здійснило поставку будівельних матеріалів та виконало роботи з монтажу гранітної продукції.

Згідно договорів № 2 від 19.02.2010 р., № 3 від 26.04.2010 р. ТОВ «Укрземстрой» надало позивачеві послуги та відвантажило останньому будівельні матеріали.

Розрахунки позивач здійснив шляхом безготівкового перерахунку коштів, а сплачені суми включив до складу витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, будучи допитаним в якості свідка засновник та директор ПП «Охторг» ОСОБА_2 пояснив, що не мав наміру займатись підприємницькою діяльністю, а підприємство зареєстрував за грошову винагороду.

Аналогічні покази дав засновник та директор ТОВ «Укртехномас-сервіс» ОСОБА_3

Згідно обвинувальному висновку від 28.02.2012 р. засновник та директор ТОВ «Леміш Груп» підписав реєстраційні документи без наміру здійснювати господарську діяльність та отримав за такі дії грошову винагороду.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 09.08.2011 р. у справі № 1-596/11 директора та засновника ТОВ «Укрземстрой» ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 КК України.

Виходячи із наведеного орган державної податкової служби дійшов висновку, що укладені позивачем угоди є нікчемними та не спричиняють правових наслідків.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення-рішення № 4 від 10.12.2012 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 535 133 грн. 20 коп., у тому числі 428 106 грн. 56 коп. за основним платежем та 107 026 грн. 64 коп. за штрафними санкціями, та податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2012 р., яким ПП «МК-Престиж» збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 595 335 грн. 99 коп., у тому числі 476 268 грн. 79 коп. за основним платежем та 119 067 грн. 20 коп. за штрафними санкціями.

На момент виникнення спірних правовідносин питання, пов'язані з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість валових витрат та податкового кредиту, регулювались статтями 138, 139, 198 Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті (тут та надалі норми ПК України у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактичні здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

На підтвердження товарності укладених угод позивачем було надано копії договорів, видаткових накладних, актів виконаних робіт, податкових накладних, банківських виписок.

Разом з тим, на думку колегії суддів, зазначені документи є необхідними, проте не достатніми для підтвердження факту реальності придбання товарів та послуг.

Так, ПП «МК-Престиж» не надано технічної документації та заявок на виготовлення продукції, що передбачені умовами договорів, документів, зокрема товарно-транспортних накладних, які б свідчили про те, що продукція дійсно поставлялась позивачеві.

Також матеріали справи не містять переконливих доказів, які б свідчили, що у позивача була необхідність у замовленні продукції та послуг у контрагентів, з урахуванням того, що видами діяльності ПП «МК-Престиж» є різання, оброблення та оздоблення каменю, будівельні роботи.

Не можна залишити поза увагою і пояснення засновників ТОВ «Леміш Груп», ТОВ «Укрземстрой», ПП «Охторг», ТОВ «Укртехномас-сервіс» про те, що суб'єкти господарювання були створені ними за грошову винагороду та без наміру здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт наявності вироку у кримінальній справі чи протоколів допиту свідка не може свідчити про безтоварність укладених угод.

Разом з тим, сукупність наведених вище елементів, а також той факт, що позивачем не надано жодних прийнятних та переконливих доказів на підтвердження того, що спірні господарські операції призвели до зміни у структурі активів та зобов'язань ПП «МК-Престиж», дає підстави для висновку, що видані контрагентами позивача видаткові та податкові накладні не можна вважати достатніми документами, які посвідчують факт придбання товарів та послуг, а тому віднесення відображених у них сум до складу витрат та податкового кредиту є безпідставним.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки отримання економічної вигоди виключно за рахунок збільшення валових витрат та податкового кредиту не можна розглядати як самостійну ділову мету.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя О.В.Карпушова

суддя О.В.Епель

Постанова складена в повному обсязі 18 грудня 2017 р.