Справа № 303/4473/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11107/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Мукачівської міської ради, Мукачівської міської ради про зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - виконавчого комітету Мукачівської міської ради, в якому просив зобовязати виконавчий комітет Мукачівської міської ради на вчинення дій шляхом виконання рішення 17 сесії 3 (23) скликання виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 29 грудня 1999 року «Про прийняття у власність територіальної громади міста державного підприємства «Мукачівське БМУ» із постановкою на баланс житлового приміщення під літерою «Б», будинку № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві і передачею даного приміщення, а саме: квартир № 11, № 12, № 13 даного будинку на утримання ТОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс».

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що внаслідок невиконання відповідачем рішення 17 сесії 3 (23) скликання виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 29 грудня 1999 року «Про прийняття у власність територіальної громади міста державного підприємства «Мукачівське БМУ», оскільки приватизувати виділені йому приміщення позивач не зміг, бо такі не були передані СМТ «Докуст» після ліквідації ДКП «Мукачівське БМУ», а тому не є власністю СМТ «Докуст» і такі не знаходяться на балансі вказаного підприємства. Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості оформити право власності на виділене йому житло шляхом його приватизації, при тому, що він безперервно володіє цим майном понад визначений ст.344 ЦК України десятирічний термін, а саме: вже 23 роки поспіль утримує дані приміщення, проводить капітальний ремонт, зареєстрований з членами сімї за вказаною адресою та сплачує комунальні платежі по утриманні приміщення. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є основним наймачем житлового приміщення ізольованої квартири загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м з трьох кімнат за адресою: м.Мукачево, вул. Духновича, 3, кв. №11,12,13, відповідно до Типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 07.06.2002 року, укладеного з СМТ «Докуст» в особі директора ОСОБА_2, копію якого долучено до матеріалів справи.

Також судом першої інстанції встановлено, що у будинку № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві в кв. №11,12,13 зареєстрований з 2008 року ОСОБА_1, у квартирі №11 вказаного будинку, зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Актом від 23 жовтня 2013 року, складеним директором СМТ «Докуст» та підписаним мешканцями будинку № 3 по вул.Духновича в м. Мукачеві, підтверджується, що у кімнатах 11,12,13 вказаного будинку постійно з 1990 року проживає сімя ОСОБА_1

Технічний паспорт на квартиру № 11-12 у житловому будинку № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві, виготовлено 18 листопада 2013 року на ім'я ОСОБА_1

Згідно з п.1 (архівної копії) Рішення №218 виконкому Мукачівської міської ради від 12 червня 1959 року «Про реєстрацію будинків за фондом Мукачівської міської ради» вирішено визнати право власності за фондом Мукачівської міської ради депутатів трудящих на будинки згідно з Списком домоволодінь, до якого буд. № 3 по вул. Духновича включено повністю.

Відповідно до п. 1 (архівної копії) Рішення 17 сесії 3 (23) скликання виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 29 грудня 1999 року «Про прийняття у власність територіальної громади міста державного підприємства «Мукачівське БМУ», вирішено прийняти у власність територіальної громади міста державне майно колишнього орендного підприємства «Мукачівське БМУ».

Листом начальника Управління міського господарства виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 04 серпня 2017 року на запит ОСОБА_1 повідомлено, що будинковолодіння № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві зареєстроване на праві комунальної власності міста, складається з двох будівель літ. «А» та літ.«Б»; квартири, що знаходяться у будівлі літери «А» у зв'язку з викупом їх мешканцями, були зняті з балансу ЖРЕПу, що обслуговував житловий фонд міської ради. Разом з будівлею під літ. «А» була знята і окремо розташована будівля під літ. «Б», де рахувались кімнати без комунальних вигод, що були обєднані під № 10-13 та 11-12. Кімнату під № 10 без вигод, рішенням виконкому від 10 серпня 1988 року було надано БМУ «Приладобудмонтаж» під гуртожиток. Квартири під № 11,12,13 ні БМУ «Приладобудмонтаж», а ні ОСОБА_1 не надавались. Питання законності зайняття ОСОБА_1 квартир під № 11,12,13 у будинковолодінні № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві, рекомендовано вирішувати в судовому порядку.

На заяву ОСОБА_1 директор СМТ «Докуст» - ОСОБА_2 надав відповідь, у якій зазначив, що СМТ «Докуст» є правонаступником Державного комунального підприємства «Мукачівське БМУ «Приладобудмонтаж», однак приміщення 11,12,13 в житловому будинку № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві на балансі СМТ «Докуст» не перебувають, оскільки згідно з Актом прийому-передачі приміщень СМТ «Докуст» передані не були.

Разом з тим, директор СМТ «Докуст» ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 Типовой договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 07 червня 2002 року, а саме: житлового приміщення ізольованої квартири загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м з трьох кімнат за адресою: м. Мукачево, вул. Духновича, 3, кв.№ 11,12,13.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена законність зайняття ним приміщень № 11, № 12, № 13 в житловому будинку № 3 під. літ «Б» по вул. Духновича в м. Мукачеві; крім того, вимога про зобовязання виконавчого комітету Мукачівської міської ради вчинити дії шляхом виконання рішення 17 сесії 3 (23) скликання виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 29 грудня 1999 року є втручанням у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень.

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч.1 ст.17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму, зокрема, згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, що виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи фактичні обставини цієї справи та нормативно- правове регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про належність цього спору до юрисдикції адміністративних судів не є правильним, оскільки фактично у спірних правовідносинах вирішення питання про зобовязання Мукачівської міської ради до вчинення певних дій нерозривно повязане з питанням права на житло ОСОБА_1 у житловому приміщенні під літерою «Б», будинку № 3 по вул. Духновича в м. Мукачеві, а також правом користування житлом, крім того, сам позивач наголошує на порушенні його право на житло у звязку з неможливістю оформити право власності шляхом приватизації, тобто має місце цивільно-правовий спір, що регламентується положеннями Цивільного та Житлового Кодексів України, і такий вирішується судом в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив характер спірних правовідносин, у звязку з чим порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності спору.

Таким чином, висновок суду першої інстанції не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано ст.6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини не містить ознак публічно- правового характеру, оскільки виник спір про право цивільне (житлове), а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені законами України, в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 160, 195, ч.4 ст.196, п.4 ч.1 ст. 198, ст.ст. 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року у справі №303/4473/17 скасувати та прийняти ухвалу, якою провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду адміністртаивного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу виготовлення ухвали у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготововлено 14 грудня 2017 року.