Справа № 802/1608/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 грудня 2017 р. Справа № 802/1608/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника 3-ої особи: Мацана В.І.

у відсутність відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: нотаріуса Могилів - Подільської районної державної нотаріальної контори Анцут (Дячук) Людмили Миколаївни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Ободівка-Агро"

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі -ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до нотаріуса Могилів - Подільської районної державної нотаріальної контори Анцут (Дячук) Людмили Миколаївни (далі - нотаріус Могилів - Подільської РДНК Анцут (Дячук)Л.М., державний реєстратор, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23966395 від 27.08.2015 р. щодо земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1 на підставі укладеного договору оренди землі між ТОВ "Ободівка - Агро" та ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ОСОБА_5 (власник земельної ділянки) та ТОВ "Ободівка - Агро" укладено 01.06.2007 р. договір оренди терміном на 10 років, згідно якого в оренду передано земельну ділянку, яка знаходиться на території Білокамінської сільської ради Чечельницького району, кадастровий НОМЕР_1.

В подальшому в порядку спадкування право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1

Однак, в вересні 2017 р. позивачу стало відомо, що між попереднім власником спірної земельної ділянки і ТОВ "Ободівка - Агро" укладений ще один договір оренди у 2015 році цієї ж земельної ділянки та, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23966395 від 27.08.2015 р, проведено його державну реєстрацію.

Таке рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню, оскільки право оренди спірної земельної ділянки вже було зареєстроване і на час прийняття оскаржуваного рішення договір оренди від 01.06.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ "Ободівка - Агро" був чинним.

В ході підготовчого провадження, судом ухвалою від 20.10.2017 р. прийнято рішення про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Ободівка - Агро".

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених у ньому і просили задовольнити його в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову мотивуючи тим, що оскаржуване рішення винесено у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а відтак є правомірним, а доводи позивача необґрунтованими та безпідставними. Пояснив, що на момент прийняття спірного рішення про реєстрацію договору оренди попередній договір був розірваний.

Представник відповідач в судове засідання призначене на 14.12.2017 р. не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відтак, протокольною ухвалою від 14.12.2017 р. прийнято рішення про розгляд справи у відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

01 червня 2007 року між ОСОБА_5 (власник земельної ділянки) та ТОВ "Ободівка - Агро" укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, загальною площею 2, 050 га кадастровий НОМЕР_1, розташованої на території Білокамінської сільської ради Чечельницького району строком дії 10 років.

20.11.2007 року даний договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП "Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №30.

19.11.2016 р. право власності на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1 перейшло до ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

В вересні 2017 р. позивачу стало відомо, що між ОСОБА_5 та ТОВ "Ободівка - Агро" у січні 2015 року укладено ще один договір оренди землі вищевказаної земельної ділянки, який зареєстровано на підставі рішення нотаріуса Могилів - Подільської районної державної нотаріальної контори Анцут (Дячук) Людмили Миколаївни за №23966395 від 27.08.2015 р.

Вважаючи дане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельну ділянку, укладення договору оренди землі та його реєстрація на час вчинення державним реєстратором оскаржуваного рішення регулювалися Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про оренду землі" (далі - Закон №161-XIV), Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), Законом України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-17).

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із статтею 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

За приписами частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У пункті 8-1 частини другої цієї ж норми зазначено, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Як видно з аналізу наведених норм, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав та інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації .

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. (ч. 4 статті 9 Закону №1952-IV ).

Статтею 15 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, про що зазначено в частині четвертій статті 15 Закону №1952-IV.

Відповідно до статті 24 Закону №1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вже зазначалось, 01 червня 2007 року між ОСОБА_5 (власник земельної ділянки) та ТОВ "Ободівка - Агро" укладено 01.06.2007 р. договір оренди терміном на 10 років, згідно якого в оренду передано земельну ділянку, яка знаходиться на території Білокамінської сільської ради Чечельницького району кадастровий НОМЕР_1, який, відповідно до пункту 43 договору, набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно запису на договорі, його зареєстровано 20.11.2007 р. за №30. А отже, дія договору припиняється 21.11.2017 р.

Відтак, на момент прийняття оскаржуваного рішення, договір оренди укладений у 2007 році був чинний.

При цьому, оцінюючи доводи представника третьої особи щодо наявності угоди про розірвання договору оренди, укладеного у 2007 році та, відповідно правомірності оскаржуваного рішення, суд зазначає про наступне.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації ( ч.1 ст. 210 ЦК України ).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі" .

Так, за змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору оренди у 2007 році) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.

При цьому, згідно статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно положень частини першої статті 17 та пункту 6 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), для державної реєстрації подаються документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень та повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі документів, що підтверджують їх виникнення, перехід, припинення та поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Отже, враховуючи наведені норми, суд підкреслює, що державній реєстрації підлягає в тому числі й припинення прав на нерухоме майно, тобто правочин щодо розірвання певного договору.

Таким чином, угода про розірвання договору оренди від 1.06.2007 р. повинна бути укладена в письмовій формі і підлягає державній реєстрації у відповідності до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, як видно із матеріалів реєстраційної справи, угода про дострокове розірвання договору оренди від 1.06.2007 р., що укладена 15.01.2015 р., не зареєстрована. Відсутня і заява про її реєстрацію.

За таких обставин, а також беручи до уваги вищенаведені норми, суд доходить висновку, що угода про розірвання договору не створює жодних юридичних наслідків, в тому числі не засвідчує факт припинення договору оренди від 01.06.2007 р. Відтак договір укладений в червні 2007 року між ОСОБА_5 та ТОВ "Ободівка - Агро" на день прийняття оскаржуваного рішення не втратив свою дію.

Однак, до закінчення терміну дії договору оренди, укладеного у 2007 році нотаріусом Могилів - Подільської РДНК Анцут (Дячук)Л.М. діючи як державний реєстратор, прийнято рішення від 27.08.2015 р. за №23966395 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровим номером НОМЕР_1, яке виникло на підставі договору оренди від 15.01.2015 р., укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ "Ободівка - Агро". При цьому, в матеріалах реєстраційної справи про державну реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку відсутні докази щодо направлення державним реєстратором запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01 січня 2013 року.

Окремо суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічні умови встановлені у пункті 40 Договору оренди від 01.06.2007 р.

Враховуючи наведене та процитовані вище норми, суд доходить висновку, що нотаріус Могилів - Подільської РДНК Анцут (Дячук)Л.М., як державний реєстратор, в порушення вимог чинного законодавства, при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеним 15.01.2015р. між ОСОБА_5 та ТОВ "Ободівка - Агро" належним чином не перевірила, чи вже зареєстровані права оренди на спірні земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснила подвійну реєстрацію договору оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду за різними договорами, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельної ділянки.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.09.2015 р.

З огляду на викладене, суд доходить до переконання, що реєстрація права оренди земельної ділянки за договором оренди землі, укладеного 15.01.2015р. між ОСОБА_5 та ТОВ "Ободівка - Агро", державним реєстратором проведена без дотримання вимог чинного законодавства, внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивача, як правомірного орендодавця землі.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені у ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, відповідно, для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер та позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати у даній справі у розмірі 640 грн. за рахунок суб'єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у даній справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправним та скасувати рішення нотаріуса Могилів - Подільської районної державної нотаріальної контори Анцут (Дячук) Людмили Миколаївни (як державного реєстратора) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23966395 від 27.08.2015 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Могилів - Подільської районної державної нотаріальної контори ( вул.Сагайдачного,1/30, м. Могилів-Подільський, Вінницька область).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна