Справа № 243/8814/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кузнецов Р. В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року справа №243/8814/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Словянського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року у справі № 243/8814/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та дискримінаційними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі управління, відповідач) про визнання протиправними та дискримінаційними дій щодо невиплати пенсії, зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2015 року, а також звернути постанову до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, зобов'язання відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення (а. с.1).

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року позовні вимоги задоволені частково. Визнана протиправною бездіяльність Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 травня 2016 року. Зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 травня 2016 року. Зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області в місячний термін після набрання законної сили цією постановою подати до Слов'янського міськрайонного суду звіт про виконання цієї постанови. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Постанова суду допущена до негайного виконання в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць (а.с.23-26).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що за результатами електронного обміну інформацією з УСЗН Словянської місткої ради електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_2 містить особливість «Переселенець не зареєстрований» (код 93), що є підставою для припинення пенсійних виплат.

При обґрунтуванні своїх доводів відповідач посилається на підзаконні нормативно-правові акти, зокрема, Постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постанову Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Постанову Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». (а.с.29-32).

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, із заявою про участь у розгляді справи не звертались.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с.6)

Відповідно до довідки від 15 червня 2016 року № НОМЕР_1 ОСОБА_2, взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: Донецька область, с. Сергіївка, вулиця Лугова, будинок 13 (а.с.2).

9 січня 2015 року позивач звернулась до управління з заявою про запит пенсійної справи з ПФУ м. Антрацит Луганської області та прийняття її на облік по матеріалам пенсійної справи.

Розпорядженням Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 лютого 2015 року за заявою позивача пенсійну справу взято на облік з особливістю «Переселенець зареєстрований (94 особливість), та одночасно нараховано до виплати суму заборгованості з 01 липня 2014 року (а. с.18-20)

Як вбачається з матеріалів справи згідно з довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, фактично, пенсія позивачу була виплачена до квітня 2016 року включно, а з 01 травня 2016 року виплата пенсії була припинена (а.с.21).

В травні 2016 року за результатами електронного обміну інформацією з УСЗН Словянської міської ради встановлено, що електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_2Д, містить особливість «Переселенець не зареєстрований» (код 93), що стало підставою для припинення пенсійних виплат (а.с.18-20).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 травня 2016 року управлінням не виносилось. Закон № 1058-IV або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Колегія суддів також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Посилання заявника апеляційної скарги на те що, за результатами електронного обміну інформацією з УСЗН Словянської місткої ради електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_2 містить особливість «Переселенець не зареєстрований» (код 93), що є підставою для припинення пенсійних виплат, що і стало підставою для припинення пенсійних виплат, не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на те, що припинення виплати позивачу пенсії з даних підстав суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

Крім того, колегія суддів спростовує доводи відповідача щодо правомірності припинення виплат пенсії позивачу, застосовуючи при цьому положення підзаконних нормативно-правових актів, оскільки, як вже зауважував суд апеляційної інстанції, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються законами про пенсійне забезпечення, а відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Враховуючи, що пенсія за віком є виплатою довічною та постійною, а також доведену позивачем протиправну бездіяльність щодо невиплати відповідачем його пенсії без прийняття відповідного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Словянського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року у справі № 243/8814/17 - залишити без задоволення.

Постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року у справі № 243/8814/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та дискримінаційними дій та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_3