Справа № 813/1918/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10766/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова до Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Галицьке обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова (далі - Управління) звернулося в суд з адміністративним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 13964,28 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 задоволено повністю адміністративний позов за обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на його винесення з неповним з'ясуванням обставин справи, необґрунтованість, неправомірність та порушенням норм матеріального і процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Управління щодо стягнення заборгованості різниці між сумою пенсій, при значених відповідно до Закону України «Про наукову і науко-технічну діяльність» від 13.12.1991 №1977-XII та сумою пенсій, обчисленою відповідно до набутого трудового стажу згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 06.12.1991 №1788-XII в попередньо погоджених розмірах у сумі 333,06 грн.

За змістом апеляційної скарги сторона відповідача покликається на те, що чинна редакція Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 №848-VIII не передбачає ні перегляд раніше призначених наукових пенсій, ні, відповідно, перегляду сум відшкодування різниці раніше призначених пенсій. Стаття 37 цього Закону однозначно регламентує порядок розрахунку суми наукової пенсії та відшкодування різниці сум для працівників, що оформляють наукову пенсію починаючи з набутого наукового стажу з 01.07.2000 (коли абсолютній більшості пенсіонерів - фігурантів справи уже була призначена пенсія за періоди з кінця 1970 років). Звертає увагу, що п.3 ст. 37 цього Закону однозначно регламентує формування різниці сум наукової пенсій і пенсій на загальних підставах на базі врахування набутого страхового трудового стажу згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 - VI, що набув чинності тільки у 2003. Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на Постанову Кабінету Міністрів України №472 від 27.07.2016 «Про реалізацію п.5 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність», оскільки пенсії призначено відповідно до редакції Закону від 13.12.1991№1977-XII.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» зареєстрований як юридична особа та перебуває на обліку в Галицькому ОУПФ України м. Львова як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

У відповідача виникла заборгованість із відшкодування Управлінню різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону «Про наукову та науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, у розмірі 13964,28 грн, яка у добровільному порядку не відшкодована.

Управління направляло відповідачу повідомлення про відшкодування позивачу витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно з Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за січень 2017 року.

Листом від 24.03.2017 №4749/04-26 Управління повідомило відповідача проте, що у звязку з набранням чинності з 01.01.2017 положень ч.6 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» в частині фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на яку має право науковий працівник, Управління направило відповідачу уточнені повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за січень 2017.

Згідно з поданими розрахунками загальна сума боргу становить 13964,28грн. Відповідач у добровільному порядку вказану суму заборгованості не відшкодував, тому позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що чинною редакцією ст. 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не передбачена можливість часткового фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його вірним і таким, що відповідає нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» унормовано, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх обєднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 вказаної статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Абзацом 2 пункту 13 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та вказаного Закону, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначеного Закону, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до вказаного Закону фінансується відповідно до умов, передбачених Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку науково-технічної сфери, створення умови для наукової і науково-технічної діяльності, забезпечення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку, визначає Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

За приписами п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 №848-VІІІ (далі - Закон №848-VІІІ) встановлено, що до 1 січня 2017 року різниця між сумою пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної згідно з вказаним Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Водночас, згідно п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №848-VІІІ з 01.01.2017 набули чинності положення ч. 6 ст. 37 Закону №848-VІІІ в частині фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку має право науковий працівник.

Відповідно до з ч. 6 ст. 37 Закону №848-VІІІ різниця між сумою пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних, комунальних наукових установ, організацій, підприємств та вищих навчальних закладів, а також інших наукових установ, які згідно із статтею 12 цього Закону включені до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, - за рахунок коштів державного бюджету з урахуванням надходжень від сплати єдиного внеску у розмірі, встановленому частиною дев'ятою статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для цієї категорії працівників; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших наукових установ, організацій, підприємств та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій, підприємств та закладів.

Аналізуючи положення ч. 6 ст. 37 Закону №848-VІІІ, колегія суддів приходить до переконання, що для визначення джерел фінансування різниці у розмірі пенсії враховується статус установи, організації, підприємства, вищого навчального закладу та/або включення їх до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави в місяці, за які виплачується пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Порядок джерел фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам, встановлений ч. 6 ст. 37 цього Закону, застосовується незалежно від дати призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта в тому, що призначення пенсій його колишнім працівникам у 2001-2008 роках, та відповідно неможливості застосування до них п. 6 ст. 37 Закону №848-VІІІ з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 №1977-ХII (чинного на момент призначення працівникам наукових пенсій) різниця між сумою пенсії, призначеної за вказаним Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за вказаним Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до вказаного Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Право на призначення пенсії відповідно до вказаного Закону поширюється на всіх осіб, які вийшли на пенсію до набрання чинності вказаним Законом та мають стаж наукової роботи, передбачений частиною другою вказаної статті. Призначення пенсій таким працівникам здійснюється відповідно до частин третьої - сьомої вказаної статті з дня звернення за призначенням пенсії та за умови звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність» перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до вказаної статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень статей 22-1, 22-2 вказаного Закону.

Відповідно до Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №257, посади, які займали колишні працівники відповідача, дають право на призначення їм пенсії наукового працівника.

Як встановлено в ході розгляду справи, колишнім працівникам відповідача призначена пенсія за віком, як науковим працівникам відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність».

Отже, зміни до законодавства стосувались виключно порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону № 848-VIII, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». І як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаний порядок застосовується з моменту його запровадження незалежно від дати призначення пенсії.

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги, в тому, що визначальною обставиною, яка враховується для визначення порядку і джерел фінансування пенсій науковим працівникам, є не сам статус наукової установи (державна, бюджетна чи інша), а джерело фінансування оплати праці наукових працівників, яким призначена пенсія,а оскільки основна частина стажу колишніх працівників відповідача виникла в період до 1992 року, коли підприємство фінансувалося за рахунок бюджетних коштів, вважає, що різниця між сумою пенсії, призначеної за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник щодо колишніх наукових працівників відповідача за період до 1992 року, повинна виплачуватися за рахунок коштів державного бюджету, спростовуються тим, що як встановлено судом, ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов'язків Всесоюзного конструкторсько-експериментального інституту та ДП «Укравтобуспром». Відтак, відповідач відноситься до визначеного законодавством кола субєктів, на яких покладений обовязок щодо відшкодування витрат з фінансування різниці в пенсіях, призначених особам, які знаходились з ним в трудових правовідносинах, відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за час роботи у відповідача одержали стаж наукової роботи, який в надалі дозволив їм реалізувати право на отримання пенсій відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977-XII.

Відповідно до розрахунку позивача суми заборгованості ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» по відшкодуванню різниці між сумою пенсій, призначених як науковим працівникам та сумою пенсій, обчислених на загальних підставах щомісячно за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 становить 13964,28грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи із встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позивних вимог Управління та їх задоволення, оскільки позивач в законний спосіб надіслав відповідачу повідомлення про сплату різниці між сумою пенсії, призначеної як науковим працівникам, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до Закону №848-VІІІ, однак вказана різниця відповідачем сплаченою не була. У свою чергу відповідач не спростував спірну заборгованість та в добровільному порядку її не відшкодував.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не знаходить у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 813/1918/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Повний текст виготовлено 14.12.2017.