Справа № 2-а-999/10/0205
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-999/10/0205
Головуючий у 1-й інстанції: < ОСОБА_1 >
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого-судді: Боровицького О. А. , суддів: Гонтарука В. М. Драчук Т. О. , розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці Вінницької області на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці Вінницької області, третя особа без самостійних вимог: Державне казначейство у м. Жмеринка про стягнення ненарахованої та недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2010 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Жмеринка Вінницької області про визнання неправомірними дій по відмові у здійсненні перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та зобов'язання нарахувати і виплатити недоплачене підвищення до пенсії згідно з Законом України "Про соціальний захист дітей війни" за 2008-2010 роки.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2010 року, у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до суду, адміністративний позов в частині вимог заявлених за період з 2008 року по 25 травня 2010 року включно - залишено без розгляду.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2010 року позов задоволено частково, а саме: визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці в перерахунку і виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_3, підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 26 травня 2010 року по 23 грудня 2010 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; судовий збір в розмірі 3 грн. 40 коп. стягнуто за рахунок держави. Постанову суду звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказуючи при цьому, на порушення норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, що належить до соціальної категорії громадян діти війни в розумінні статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, що підтверджується відміткою на пенсійному посвідченні, а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені зазначеним вище Законом України.

Згідно статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни" особам, що належать до соціальної категорії громадян діти війни, з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений статтею 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення частини 3 статті 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої статтею 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України Про державний бюджет України на 2010 рік збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно зріс і розмір мінімальної пенсії.

На момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до його пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всупереч статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни" позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці Вінницької області, залишити без задоволення, а постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2010 року, без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_2

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно: секретар

< Довідник >

< Список >

< Список > < Довідник >

< Список > < Довідник >

< Список >

< Список >