Справа № 820/2763/17
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 р.Справа № 820/2763/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/2763/17

за позовом ОСОБА_1

до Харківської районної державної адміністрації Харківської області

про скасування розпоряджень,поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської районної державної адміністрації (надалі - ХРДА, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- скасувати розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації ОСОБА_3 №107-к від 30.05.2017р. "Про звільнення ОСОБА_1В.";

- скасувати розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації ОСОБА_3 №68-к від 30.03.2017р. в частині пунктів 1.1.2 та 1.2.1;

- поновити ОСОБА_1 на роботі керівника апарату Харківської районної державної адміністрації;

- стягнути з Харківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2017р. по день поновлення на роботі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Відповідач в своїх запереченнях на апеляційну скаргу просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017р. скасовано розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 196-к від 25.08.2016р. "Про звільнення ОСОБА_1В." та поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Харківської районної державної адміністрації Харківської області.

Отже, встановлено, що позивач перебуваючи на публічній службі, працювала в Харківській районній державній адміністрації на посаді керівника апарату.

З наявними в матеріалах справи документів встановлено, що Головою Харківської районної державної адміністрації винесено розпорядження «Про внесення змін до структури Харківської районної державної адміністрації» від 30.03.2017р. №68-к (т. 1, а.с 8-9)

Вказаним розпорядженням з метою оптимізації та удосконалення організації структури районної державної адміністрації, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» (зі змінами), керуючись статтями 5, 6, 39, 44, 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» внесено зміни до структури Харківської районної державної адміністрації, затвердженої розпорядженням голови районної державної адміністрації від 21 червня 2016 року №158-к «Про структуру районної державної адміністрації» (зі змінами), зокрема: виведено з апарату райдержадміністрації посаду голови керівника апарату райдержадміністрації.

З наявного в матеріалах справи листа голови профспілкового комітету Харківської райдержадміністрації Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ України №186 інф від 10.04.2017р. встановлено, що за поданням голови Харківської РДА проведені консультації з профспілковим комітетом Харківської РДА Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ України щодо скорочення штату в апараті Харківської РДА.

Так, 30.03.2017р. Головою Харківської РДА прийнято оскаржуване розпорядження №68-к «Про внесення змін до структури Харківської районної державної адміністрації», яким з апарату райдержадміністрації виведено посаду керівника апарату райдержадміністрації, що стало підставою для виникнення спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 30.03.2017р. позивач повідомлена про прийняте вищевказане розпорядження, однак від підпису про ознайомлення та від отримання розпорядження голови райдержадміністрації від 30.03.2017р. № 68-к «Про внесення змін до структури Харківської районної державної адміністрації» ОСОБА_1 відмовилась, що зафіксовано в наявному в матеріалах справи ОСОБА_4 про відмову від підпису про ознайомлення та від отримання розпорядження голови райдержадміністрації від 30.03.2017р. №68-к, який підписано ОСОБА_5, першим заступником голови Харківської райдержадміністрації, ОСОБА_2, начальником юридичного відділу апарату Харківської райдержадміністрації, ОСОБА_6, начальником організаційного відділу апарату Харківської райдержадміністрації, ОСОБА_7, начальником відділу управління персоналом апарату Харківської райдержадміністрації, ОСОБА_8, головним спеціалістом з питань запобігання та виявлення, корупції апарату Харківської райдержадміністрації (т. 1, а.с. 52-54).

З матеріалів справи встановлено, що Попередження про припинення державної служби та наступне вивільнення (звільнення) від 30.03.2017р. № 01-19 /833 направлено поштовою кореспонденцією на адресу позивача, яке остання отримала 01.04.2017р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (т. 1, а.с. 61).

30.03.2017р. відповідачем направлено на адресу Харківського РЦЗ звіт про заплановане вивільнення працівників вих.№.01-19/859 (т. 1, а.с. 55).

З наявного в матеріалах справи повідомлення від 04.05.2017р. №01-19/1285 вбачається, що позивачу нагадано про припинення державної служби та наступне вивільнення (звільнення), а також запропоновано вакансії та роз'яснено правові наслідки у разі відмови від пропозицій (т. 1 а.с. 56), проте позивач відмовилась від підпису про ознайомлення з повідомленням, про що складено ОСОБА_4 «Про відмову від підпису про ознайомлення та від отримання повідомлення від 04.05.2017р. №01-19/1285 (т. 1, а.с. 57) та направлено вказане повідомлення на адресу позивача поштовою кореспонденцією, яку позивачем отримано 06.05.2017р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (т. 1, а.с. 61).

З наявного в матеріалах справи листа профспілкового комітету Харківської районної державної адміністрації Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ України встановлено, що останній розглянувши Подання відповідача від 05.05.2017р. №01-19/1299 про надання згоди на припинення державної служби та наступне вивільнення (звільнення) керівника апарату ХРДА ОСОБА_1 повідомлено, що позивач не є членом профспілкової організації, яка діє в установі, а тому профспілковий комітет не має повноважень щодо розгляду порушеного питання.

Судовим розглядом встановлено, що листом від 03.04.2017р. позивачем надано заяву від 30.03.2017р., в якій просила перевести її на іншу посаду заступника голови-керівника апарату Харківської райдержадміністрації, яка є наявною в апараті райдержадміністрації відповідно до розпорядження голови Харківської райдержадміністрації №68-к від 30.03.2017р. (т. 1, а.с. 106).

Однак, листом від 12.04.2017р. №01-19/981 на отриманий від позивача лист (заяву) від 03.04.2017р. щодо переведення на посаду заступника голови-керівника апарату Харківської районної державної адміністрації (апарат), повідомлено інформацію, що на даний час у штатному розписі Харківської райдержадміністрації посада заступника голови - керівника апарату відсутня (т. 1, а.с. 109).

Крім того, листом від 21.04.2017р. №06-13/41 на запит позивача про доступ до публічної інформації від 06.04.2017р. Харківська райдержадміністрацією надано штатний розпис на 2017 рік, введений в дію з 01.01.2017р., штатний розпис, введений в дію 29.03.2017р., штатний, розпис, введений в дію з 01.07.2016р., штатний розпис, введений в дію з 01.05.2016р. (т. 1, а.с. 112).

Листом від 05.05.2017р. №А-535/06-12 позивача на її лист від 05.04.2017р. щодо надання інформації повідомлено, що у листі від 30.03.2017р. №01-19/833 відсутня посада заступника голови - керівника апарату, оскільки станом на 30.03.20171р. така посада у штатному розписі відсутня, та проінформовано позивача, що посада заступника голови керівника райдержадміністрації не є рівнозначною посаді керівника апарату Харківської райдержадміністрації, яку обіймає позивач, а тому переведення на таку посаду без обовязкового проведення конкурсу не відповідає чинному законодавству (т. 1, а.с. 110).

Крім того, листом від 29.05.2017р. №А-754/06-12 на звернення позивача про надання документів для участі у конкурсі відповідачем розяснено, що проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби», відповідно до яких конкурс на зайняття вакантних посад заступників голів райдержадміністрації проводить конкурсна комісія, утворена головою облдержадміністрації (т. 1, а.с. 111).

Отже, оскільки позивачем не надано заяви про переведення на запропоновані вакантні посади, головою Харківської РДА прийнято оскаржуване розпорядження №107-к від 30.05.17р. «Про звільнення ОСОБА_1В.» з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 83, п.1 ч. 11 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації ОСОБА_3 №107-к від 30.05.2017р. "Про звільнення ОСОБА_1В.» та №68-к від 30.03.2017р. в частині пунктів 1.1.2 та 1.2.1, прийняті на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Стосовно правомірності прийняття розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 30.03.2017р. року №68-к «Про внесення змін до структури Харківської райдержадміністрації», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (надалі - Закон) на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Згідно зі ст.39 зазначеного Закону, голови місцевих державних адміністрацій, зокрема очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій та керівників структурних підрозділів апаратів місцевих державних адміністрацій тощо.

Відповідно до ст. 47 Закону, фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і витрати на утримання місцевих державних адміністрацій та їх апаратів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, в межах виділених асигнувань, визначає голова відповідної місцевої державної адміністрації.

Згідно зі ст. 44 Закону голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату, призначає на посади і звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів апарату.

Таким чином, саме до компетенції голови Харківської районної державної адміністрації віднесено право видавати розпорядження, визначати склад та структуру районної державної адміністрації.

Стосовно обґрунтувань позовних вимог та посилання позивача на розпорядження голови Харківської РДА від 21.06.2016р. №158-к «Про структуру районної державної адміністрації» та виведення відповідно до нього посади керівника апарату, судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на час видання розпорядження від 30.03.2017р. №68-к «Про внесення змін до структури Харківської районної державної адміністрації» до вищевказаного розпорядження голови Харківської РДА від 21.06.2016р. №158-к внесено зміни розпорядженням голови від 28.03.2017р. №64-к «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 21.06.2016р. №158-к «Про структуру районної державної адміністрації», відповідно до якого до структури апарату введена посада керівника апарату, а гранична чисельність працівників апарату викладена у новій редакції.

Законом України «Про державну службу» встановлені принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну службу посада державної служби - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України Про державну службу правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України Про державну службу №889-VIII відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону поширюється на державних службовців місцевих державних адміністрацій.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Крім того, відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вже вище зазначалось, позивач обіймала посаду керівника апарату райдержадміністрації, яку відповідно до п. 1.1.2 розпорядження голови Харківської РДА від 30.03.2017р. №68-к виведено з апарату райдержадміністрації, а отже звільнення позивача відбулося за ініціативою суб'єкта призначення у зв'язку зі скороченням штату апарату Харківської РДА.

Стосовно доводів позивача в обґрунтування позовних вимог на порушення відповідачем при звільненні позивача ст.42 КЗпП України, а саме доводи про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, колегія суддів зазначає наступне.

В спірних правовідносинах положення вищевказаної статті не застосовуються, оскільки у структурі апарату Харківської районної державної адміністрації на підставі розпорядження голови Харківської РДА від 30.03.2017р. №68-к «Про внесення змін до структури Харківської районної державної адміністрації» відбулось скорочення однієї посади - керівника апарату райдержадміністрації, на якій працювала одна особа позивач, ОСОБА_1.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що на зазначеній посаді працювали інші особи, що б дало можливість застосовувати положення ст.42 КЗпП України, оскільки відсутні особи, між якими можливо провести порівняння кваліфікації та продуктивності праці.

Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем ст.116 КЗпП України, слід зазначити, що відповідач письмово повідомив позивача про нараховані суми, належні позивачу до виплати при звільненні, шляхом вручення розрахунково-платіжної відомості працівника за травень 2017р., яку отримано ОСОБА_1 30.05.2017р., про що свідчить її підпис на відомості.

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості працівника відповідачем проведено повний розрахунок у день звільнення 30.05.2017р., а тому у спірних правовідносинах відсутнє порушення відповідачем положень ст.116 КЗпП України.

Стосовно доводів позивача в апеляційній скарзі про невиконання відповідачем вимог ст. 252 КЗпП України, п.3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Згідно з ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Таким чином, згода профспілкового органу щодо звільнення працівника повинна надаватися лише у тому разі, коли він є його членом, при цьому профспілковий орган має бути утворений саме в тій установі, в якій обіймає посаду працівник.

Представником відповідача в суді апеляційної інстанції подано пояснення про те, що відповідачу не було відомо про членство ОСОБА_1 в будь-якій профспілковій організації на час прийняття оскаржуваних рішень.

Матеріалами справи підтверджено та зазначалось вище, що відповідач звертався до профспілкового комітету Харківської районної державної адміністрації Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ України, профспілка якої діє у Харківській райдержадміністрації з відповідним поданням, профспілковий комітет Харківської районної державної адміністрації Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ України листом від 18.05.2017р. повідомив, що позивач не є членом профспілки Харківської районної державної адміністрації Харківської районної профспілкової організації працівників державних установ України, яка діє у Харківській РДА.

Посилання позивача на необхідність отримання відповідачем дозволу на звільнення від Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів, членом якої вона є відповідно до профспілкового квитка №001957 від 17.12.2008р., суперечить вимогам ст.ст. 43, 43-1 КЗпП України, оскільки зазначена профспілка не є такою, що діє у Харківській РДА. Доказів протилежного до суду не надано.

Стосовно доводів позивача про невключення відповідачем в перелік вакантних посад, запропонованих позивачу попередженням про звільнення, посаду заступника голови - керівника апарату, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу попередженням від 30.03.2017р. запропоновано вакантні посади, а саме посади: завідувача сектору організації виробництва сільськогосподарської продукції та обліку відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації; головного спеціалісту управління соціального захисту населення райдержадміністрації; завідувач сектору з питань діловодства, бухгалтерського обліку та звітності служби у справах дітей райдержадміністрації; начальника відділу економічного розвитку, власності та споживчого ринку управління економіки райдержадміністрації; провідного документознавця відділу забезпечення доступу до публічної інформації та по роботі із зверненнями громадян райдержадміністрації; головного спеціалісту відділу опіки і піклування служби у справах дітей райдержадміністрації.

Судовим розглядом встановлено, що до вказаного вище переліку не було включено посаду «заступник голови - керівник апарату» у звязку з тим, що вказана посада передбачена штатним розписом Харківської райдержадміністрації (апарат), який був затверджений заступником голови-керівником апарату Харківської обласної держаної адміністрації та введений в дію лише з 01.05.2017р. відповідно до розпорядження голови Харківської райдержадміністрації від 28.04.2017р. № 86-К «Про ведення в дію штатного розпису Харківської районної державної адміністрації (апарат)», отже позивачу під час попередження про наступне вивільнення (звільнення) не було запропоновано посаду «заступника голови - керівника апарату» у зв'язку з її відсутністю у штатному розписі на момент попередження.

Так, відповідно ст.2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обовязками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону; рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про державну службу» посади керівників державних органів і прирівняні до них посади належать до 3 групи оплати праці, у той час коли посади керівників самостійних структурних підрозділів держаних органів і прирівняні до них посади - до 4 групи оплати праці.

Відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017р. №15, посада керівника апарату місцевої державної адміністрації відноситься до 4 групи оплати праці, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що посада керівника апарату не є рівнозначною посаді заступника голови райдержадміністрації через належність до різних груп оплати праці.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем положень ст.36 КЗпП України, колегія суддів зазначає, наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41).

Згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В спірних правовідносинах відбулось скорочення штату Харківської райдержадміністрації шляхом скорочення посади на якій працювала позивач.

Позивач перебувала на державній службі, підставою для звільнення визначено норму спеціального закону, який регулює проходження державної служби, а саме п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу», яким передбачено що державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (ст. 87 цього Закону) та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», відповідно до якого підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення штату державних службовців.

Стаття 36 КЗпП України, на яку посилається позивач, є нормою з відсилочною диспозицією, підстави припинення трудового договору з ініціативи роботодавця конкретизовано у ст.40 КЗпП України, на яку в оскаржуваному розпорядженні посилається відповідач.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну службу» служба управління персоналом забезпечує здійснення керівником державної служби своїх повноважень, відповідає за реалізацію державної політики з питань управління персоналом у державному органі, добір персоналу, планування та організацію заходів з питань підвищення рівня професійної компетентності державних службовців, документальне оформлення вступу на державну службу, її проходження та припинення, а також виконує інші функції передбачені законодавством.

Судовим розглядом встановлено, що в спірних правовідносинах подання начальника відділу управління персоналом підготовлено відповідно до повноважень та законодавства України з метою інформування власника щодо процедури скорочення позивача, на підставі якого відповідач приймає подальше рішення, при цьому ініціатива власника або уповноваженого ним органу реалізована шляхом надання доручення щодо підготовки проекту та видання відповідного розпорядження від 30.05.2017р. № 107-к «Про звільнення ОСОБА_1В.».

Трудовим законодавством не визначено, що подання начальника відділу управління персоналом апарату Харківської РДА є документом, що підлягає наданню позивачу для ознайомлення.

Крім того, відповідно ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав обовязок покладеного на нього відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України та довів суду правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації ОСОБА_3 №107-к від 30.05.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1В.» та №68-к від 30.03.2017р. в частині пунктів 1.1.2 та 1.2.1, прийняті на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Крім того, позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Харківської районної державної адміністрації та стягнення з Харківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.05.2017р. по день поновлення на роботі є похідними вимогами у розумінні ст.162 КАС України від позовної вимоги про скасування розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації ОСОБА_3 №107-к від 30.05.2017р. "Про звільнення ОСОБА_1В.", а тому задоволенню не підлягають.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 02.10.2017 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2017р. по справі № 820/2763/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_9
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_10
Повний текст ухвали виготовлений 13.12.2017 р.