Справа № 820/2533/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2017 р. № 820/2533/17

Харківський окружний адміністративний суд в складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Печерського районного суду міста Києва, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії та бездіяльність Відповідача щодо нереєстрації ним скарг позивача, поданих в порядку КПК України, та реєстрації ним даних скарг в порядку Закону України Про звернення громадян, а саме:

- скарги від 10.01.17 на постанову, слідчого військової прокуратури Київського гарнізону про закриття кримінального провадження №0000107 від 07.04.16;

- скарги від 10.01.17 на певну бездіяльність прокурора військової прокуратури Київського гарнізону у кримінальному провадженні №0000123 від 02.06.15;

- скарги від 13.01.17 на певну бездіяльність слідчого Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні №0000123 від 02.06.15.

2. Зобов'язати Відповідача прийняти рішення щодо невідкладної реєстрації його скарг, поданих в порядку КПК України, саме у порядку КПК України, а саме:

- скарги від 10.01.17 на постанову слідчого військової прокуратури Київського гарнізону про закриття кримінального провадження №0000107 від 07.04.16;

- скарги від 10.01.17 на певну бездіяльність прокурора військової прокуратури Київського гарнізону у кримінальному провадженні №0000123 від 02.06.15;

- скарги від 13.01.17 на певну бездіяльність слідчого Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні №0000123 від 02.06.15.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся зі скаргами на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та на бездіяльність слідчого та прокурора до Печерського районного суду м. Києва, направивши їх електронною поштою. Зазначені скарги незаконно, на думку позивача, були зареєстровані не як скарги на дії слідчого, а в порядку, передбаченому для звернень громадян. Позивач зазначив, що на його думку, направляючи скарги електронною поштою, він не мав обовязку використовувати електронний цифровий підпис, оскільки це не вимагається процесуальним законодавством та скарги надсилалися ним з поштової скриньки, зареєстрованої в системі обміну електронними документами між судом та учасниками процесу.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства. Також представник відповідача зазначив, що обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено.

Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання 14.12.2017 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, але не раніше 22.12.2017, посилаючись на своє перебування у м.Києві. При цьому позивач зазначив у поданій позовній заяві та пояснював в судовому засіданні, що є військовим пенсіонером та не працює з 2013 року, після звернення до суду неодноразово подавав заяви та заявляв усні клопотання про перенесення розгляду справи, зазначаючи про необхідність ознайомлення з матеріалами справи, неможливість прибути до суду у визначені судом дати. В день призначеного судового засідання 20.11.2017 позивач подав через канцелярію суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи без обмеження у часі, у звязку з чим у судовому засіданні було оголошено перерву до 21.11.2017. Після подання заяви на ознайомлення з матеріалами справи позивач протягом двох годин знайомився з матеріалами справи до обідньої перерви, після чого 20.11.2017 для продовження ознайомлення до суду не прибув, направив заяву про перенесення розгляду справи на більш пізню дату, але не раніше ніж 24.11.2017 через неповне ознайомлення зі справою обсягом 99 аркушів. Лише 27.11.2017 позивач прибув у судове засідання з запізненням, але наполягав на необхідності продовжити ознайомлення з матеріалами справи, можливість чого йому була надана протягом 20 хвилин. В судовому засіданні 27.11.2017 після розгляду судом заяви позивача про відвід судді та заяви про звільнення позивача від сплати судового збору позивач знов заявив клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки він потребує часу на ознайомлення з повними текстами проголошених ухвал суду, повідомивши, що має велику кількість судових справ, через що виникає потреба у підготовці численних процесуальних документів та оскарження рішень, що обєктивно обґрунтовує його потребу у перенесенні розгляду справи.

08.12.2017 клопотання позивача про перенесення дати судового засідання також було задоволено. Вказане клопотання було вмотивоване тим, що позивач не отримав на свою електронну скриньку повні тексти ухвал суду від 27.11.2017. Вказані ухвали направлялися судом на поштову адресу позивача, зазначену ним у позові, відповідно до приписів КАС України.

При цьому суд зазначає, що наказом Державної судової адміністрації України від 07 листопада 2016 року № 227 затверджено Тимчасовий регламент надсилання судом електронних документів учасникам судового процесу, кримінального провадження, згідно з яким учасники процесу мають можливість отримувати процесуальні документи в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді, для чого потрібно: 1. Зареєструватися в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу (завести поштову скриньку електронного суду), розміщеній на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою: mail.gov.ua. 2. Подати до суду заявку про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, яку необхідно роздрукувати на офіційному веб-порталі судової влади України у вищевказаному розділі. Процесуальні документи у відповідній справі, що видані після дати подання вказаної Заявки до суду, будуть надходити в електронному вигляді на зареєстровану електронну адресу учасника судового процесу в домені mail.gov.ua, зазначену в Заявці.

Позивач ОСОБА_1 заявки про отримання процесуальних документів в електронному вигляді до Харківського окружного адміністративного суду не подавав, що підтверджується відповідною довідкою працівника апарату Харківського окружного адміністративного суду, отже, у суду не виник обовязок направлення на адресу ОСОБА_1 процесуальних документів в електронній формі. Однак, задля забезпечення права позивача на ознайомлення з повними текстами ухвал від 27.11.2017 судом перенесено розгляд справи з 08.12.2017 на більш пізню дату для направлення вказаних процесуальних документів позивачу на зазначену ним електронну адресу та призначено розгляд справи з урахуванням графіку роботи судді, зайнятості у розгляді інших справ, в тому числі колегіальних.

Суд зазначає, що позивач свідомо зловживає наданими йому процесуальними правами, заявляючи неодноразово клопотання про перенесення розгляду справи, одночасно звинувачуючи суд у затягуванні такого розгляду, а також намагаючись реалізовувати своє право на ознайомлення з матеріалами справи виключно в дні призначених судових засідань та протягом необєктивно тривалого часу, не співставного з обсягом матеріалів у справі та наявністю у них переважно поданих ним самим документів.

Позивачем не зазначено причин його перебування в м.Києві, через що він не прибув до суду, однак самий по собі відїзд позивача з м.Харкова без обґрунтування причин такого відїзду не доводить поважності причин неявки в судове засідання. При цьому позивач не скористався своїм правом на правову допомогу, передбачену ст.16 КАС України, зокрема, безоплатну.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позивачем клопотання про перенесення розгляду справи не раніше ніж на 24.12.2017 та відмовляє у його задоволенні.

Представник відповідача - Печерського районного суду міста Києва в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява за підписом голови Печерського районного суду м.Києва про розгляд справи без участі представника відповідача.

Зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх необхідних доказів щодо спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1, зареєстрований в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу як користувач з присвоєнням електронної адреси: @mail.gov.ua.

10.01.17 та 13.01.17 ОСОБА_1, як потерпілий у кримінальних провадженнях, зі своєї електронної адреси: @mail.gov.ua надіслав на електронну адресу відповідача, Печерського районного суду міста Києва: , три скарги в електронному вигляді:

- 10.01.17- на постанову слідчого військової прокуратури Київського гарнізону про закриття кримінального провадження №0000107 від 07.04.16;

- 10.01.17 - на певну бездіяльність прокурора військової прокуратури Київського гарнізону у кримінальному провадженні №0000123 від 02.06.15;

- 13.01.17 - на певну бездіяльність, слідчого Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні №0000123 від 02.06.15.(а.с.81-94)

На свою електронну адресу: @mail.gov.ua позивач отримав листи від відповідача від 12.01.17 за вих. №111/17 та від 16.01.17 за вих. №140/17 (а.с.8-13), у яких зазначено, що скарги позивача на бездіяльність слідчого були передані за резолюцією голови суду начальнику відділу судової статистики, узагальнення судової практики та систематизації законодавства для підготовки проекту відповіді згідно з Законом України «Про звернення громадян». Також у відповідях зазначено, що усі процесуальні документи, які надсилаються до суду електронною поштою, повинні відповідати формі і змісту, передбаченим відповідним процесуальним законом, та повинні бути скріплені електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», сертифікатний зразок якого міститься в базі даних системи.

16.02.17 позивач надіслав електронною поштою на адресу Печерського районного суду м. Києва запит на інформацію щодо порядку опрацювання Відповідачем скарг позивача від 10.01.17, 10.01.17 та 13.01.17.

Печерським районним судом м. Києва на адресу відповідача була надіслана відповідь від 20.02.2017 № 527/17, в якій позивача повідомлено про розгляд його заяв від 10.01.17, 10.01.17 та 13.01.17 в порядку Закону України Про звернення громадян.

При вирішенні цього спору по суті суд виходить з того, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу порядку направлення заяв та скарг на рішення, дії та бездіяльність слідчих та прокурорів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

З огляду на предмет спору, суд при його вирішенні виходить з наступного.

Порядок оскарження вказаних рішень, дій або бездіяльності слідчого та прокурора регламентований нормами кримінально-процесуального законодавства, а саме приписами § 1 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» глави 26 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» КПК України, зокрема, статтями 303, 304 КПК України.

Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

КПК України не містить чіткої правової регламентації щодо форми скарг, які подаються в порядку статей 303, 304 КПК України.

При цьому питання форми звернення до суду врегульоване іншими нормами кримінального процесуального законодавства. Так, відповідно ч. 1 ст. 312 КПК України скарга слідчого на рішення, дію чи бездіяльність прокурора повинна подаватися в письмовій формі не пізніше трьох днів з моменту прийняття або вчинення оскаржуваних рішення, дії чи бездіяльності.

Також згідно з ч.ч. 1,4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які предявляються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1,3,8 ст. 119 ЦПК України позовна заява подається в письмовій формі. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 396 КПК України апеляційна скарга подається в письмовій формі. Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає. Якщо апеляційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, то до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.

Суд зазначає, що скарга особи, що подається в порядку КПК України, є процесуальним документом, поданням якого особа реалізує свої процесуальні права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності в досудовому провадженні у кримінальних справах.

Отже, в будь-якому випадку, за відсутності спеціального нормативного регулювання щодо форми таких скарг, вони мають відповідати вимогам до документа, надавати можливість встановлення його автора та цілісності змісту, оскільки будь-яке звернення до суду учасником процесу можливо за наявності у нього процесуальної правосубєктності.

Так, позивач дійсно має зареєстровану в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу як користувач, електронну адресу: @mail.gov.ua, з якої направив до відповідача скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та бездіяльність слідчого та прокурора.

Однак користування вказаною електронною скринькою не дозволяє суду ідентифікувати особу, яка направила скаргу, оскільки ані нормативно, ані фактично доступ до вказаних електронних скриньок не є обмеженим, такий доступ контролюється лише особою, яка зареєструвала відповідну електронну адресу.

Отже, з урахуванням процесуальних вимог до підтвердження процесуальної правосубєктності особи, яка звертається до суду в порядку КПК України, процесуального порядку такого звернення особисто або через уповноваженого представника, суд має право та одночасно обовязок встановлення автора відповідної скарги та справжності поданого ним документа, що підтверджується особистим підписом такої особи у разі обрання нею письмової форми заяви.

Згідно із преамбулою Закону України «Про електронний цифровий підпис» цей Закон визначає правовий статус електронного цифрового підпису та регулює відносини, що виникають при використанні електронного цифрового підпису.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»:

електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних;

електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа;

посилений сертифікат відкритого ключа (далі - посилений сертифікат ключа) - сертифікат ключа, який відповідає вимогам цього Закону, виданий акредитованим центром сертифікації ключів, засвідчувальним центром, центральним засвідчувальним органом;

підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа;

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Відповідно з ч. 1-3 ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що при надсиланні будь-яких документів електронною поштою виключно електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису; інші документи, підписані та відскановані без підписання таких документів електронними цифровим підписом не набувають статусу офіційних документів та їх отримання не тягне для отримувача тих правових наслідків, які має отримання власноруч підписаного паперового документу або електронного документу, підписаного електронним цифровим підписом.

Суд зазначає, що посилання позивача на Тимчасовий регламент надсилання судом електронних документів учасникам судового процесу, кримінального провадження, затверджений наказом ДСА України 07.11.2016 №227, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, є необґрунтованим, оскільки предметом його регулювання є порядок надсилання саме судом електронних документів на адресу учасників судового процесу, а не учасниками процесу на адресу суду, через що такий регламент не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Також суд звертає увагу на те, що обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено спеціальними підзаконними актами, тому у даних правовідносинах повинні застосовуватися загальні норми, що регламентують вимоги до паперового документа та його власноручного підписання, до якого прирівнюється за юридичною силою електронний документ, підписаний ЕЦП.

Посилання позивача в позовній заяві на відсутність обмежень щодо способу надсилання скарг у кримінальному процесуальному законодавстві України не доводить обґрунтованості позову, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України регламентує сферу публічно-правових відносин, де діє принцип «дозволено те, що прямо визначено законом», на відміну від приватно-правових відносин, у яких навпаки дозволено те, що прямо не заборонено законом.

При цьому суд погоджується з доводами адміністративного позову в частині безпідставного посиланні відповідача у наданих позивачу відповідях на наказ Державної судової адміністрації України №105 від 07.09.12, який втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин, однак це не впливає на обґрунтованість вимоги відповідача про необхідність використання ЕЦП при направленні процесуальних документів до суду учасниками процесу, зокрема, скарг в порядку статей 303, 304 КПК України. Також посилання позивача на порушення відповідачем приписів наказу Державної судової адміністрації України №105 від 07.09.12 є необґрунтованими, оскільки вказаний наказ у 2017 році вже не діяв у звязку з його скасуванням наказом Державної судової адміністрації України від 07 листопада 2016 року № 227.

Суд також зазначає, що до Харківського окружного адміністративного суду позивачем надсилалися клопотання електронною поштою, які реєструвалися канцелярією суду. У всіх своїх клопотаннях позивач зазначав про їх підписання ЕЦП. Довідок, які б спростовували накладання ЕЦП на подані позивачем електронні документи, судді апаратом суду не надавалося.

На підставі викладеного, судом не встановлено порушень прав позивача оспорюваними ним діями та бездіяльністю Печерського районного суду м.Києва при реєстрації його скарг, через що в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Позовні вимоги про зобовязання вчинити дії є похідними та не підлягають задоволенню у звязку з відмовою у задоволенні основних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивач, користуючись своїми процесуальними правами, звернувся до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до розгляду справи по суті від 13.07.2017, яке було задоволено судом. Також позивачем до суду подавалося клопотання про звільнення від сплати судового збору, в задоволенні якого було відмовлено, оскільки на момент подання вказаного клопотання позивач користався правом на судовий захист та на той момент не мав обовязку сплатити судовий збір.

З наданих позивачем доказів на підтвердження рівня його доходів, який на його думку, не дозволяє сплачувати будь-які судові витрати, та наданих позивачем в судовому засіданні пояснень судом встановлено, що позивач у 2013 році був звільнений з військової служби, оформив та отримує пенсію як військовий пенсіонер, у 1-му кварталі 2016 року мав депозитний рахунок у ПАТ «Фідобанк», отримав дохід у вигляді відсотків в сумі 3726,7 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З урахуванням письмових доказів на підтвердження рівня доходів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення позивачу суми судового збору відповідно до приписів ч.1 ст. 88 КАС України до 20,00 грн., які позивач спроможний сплатити відповідно до рівня його доходів.

Згідно з ч.2 ст. 88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61060, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Харківського окружного адміністративного суду (розрахунковий рахунок 4011, одержувач УДКСУ у Основ'янському районі м. Харкова Харківської області, , банк одержувача ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації: 22030101) суму судового збору у розмірі 20,00 грн. (двадцять гривень 00 копійок)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Білова О.В.