Справа № 821/1106/16
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2017 р. м. Київ К/800/11083/17

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Загороднього А.Ф., Рецебуринського Ю.Й.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_4; Діанова О.І., - представника Державної фіскальної служби (далі - ДФС) України; Кривенко О.А. та Кромпи О.П.,- представників Головного управління ДФС у Херсонській області, -

розглянувши в касаційній інстанції у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ДФС України, Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, -

в с т а н о в и в:

4 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 5 серпня 2016 року та 12 вересня 2016 року, просить визнати протиправним і скасувати: наказ Головного управління ДФС у Херсонській області від 11 травня 2016 року № 186-о «Про попередження щодо наступного вивільнення»; наказ ДФС України від 12 липня 2016 року № 2613-о «Про звільнення ОСОБА_4.»; наказ ДФС України від 26 липня 2016 року № 2733-о «Про внесення змін до наказу ДФС від 12.07.2016 № 2613-о»; наказ Головного управління ДФС у Херсонській області від 26 липня 2016 року № 279-о «Про оголошення наказу ДФС України від 12 липня 2016 року № 2613-о «Про звільнення ОСОБА_4.» (зі змінами, внесеними наказом ДФС України від 26 липня 2016 року № 2733-о)».

Крім того, позивач ОСОБА_4 просив суд поновити його на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області і стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із рішеннями ДФС України та Головного управління ДФС у Херсонській області, ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, вважаючи, що його було звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Головного управління ДФС у Херсонській області без дотримання встановленого порядку вивільнення працівника, передбаченого Кодексом законів про працю (далі - КЗпП) України, відповідачі не здійснили відповідних заходів з питань щодо визначення переважного права залишення його на роботі стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не повідомили про наявність чи відсутність яких-небудь результатів порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації цих працівників, що займали аналогічні посади та мають переважне право залишитися на роботі. Позивач відмічає, що за весь період його роботи жодних суттєвих недоліків при виконанні посадових обов'язків встановлено не було, будь-які дисциплінарні стягнення та зауваження з боку керівництва відсутні, має заохочення: двічі нагороджений почесною грамотою за сумлінну та самовіддану працю, а це, на його думку, свідчить про те, що саме він має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, ніж ОСОБА_9 Щодо переваги залишення на роботі за правилами пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 42 КЗпП України, позивач ОСОБА_4 посилається на те, що має на утриманні дитину 2013 року народження та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 1 березня 2017 року, у його сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком, члени його сім'ї не є підприємцями та не мають доходів від підприємницької діяльності. Вважає, що на цьому фоні можливість у ОСОБА_9 відновлення такого джерела доходів, як пенсії за вислугу років за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може свідчити про його перевагу на залишення на роботі. Також позивач ОСОБА_4 вважає, що він мав більш тривалий безперервний стаж роботи в Головному управлінні ДФС у Херсонській області (із серпня 2010 року), ніж ОСОБА_9 (з листопада 2014 року) і ОСОБА_8 (з жовтня 2014 року). Позивач стверджує, що саме він, а не ОСОБА_9 з ОСОБА_8, має право на залишення на роботі на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, визнав, що ОСОБА_4 звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України законно, з дотриманням вимог статей 42, 49-2 КЗпП України.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Головне управління ДФС у Херсонській області заперечило проти задоволення зазначеної касаційної скарги, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга позивача задоволенню підлягає частково з наступних підстав.

Відповідно частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 341 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров'я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов'язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_4 працював в органах державної податкової (фіскальної) служби з 29 листопада 2007 року, на керівній посаді - з 2010 року, на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області його призначено 1 квітня 2015 року. Позивач має вищу освіту, яка відповідає кваліфікаційним вимогам для заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області, йому присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу», він двічі пройшов підвищення кваліфікації у Центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації керівних кадрів органів ДФС України. У період з 26 січня 2016 року по 10 травня 2016 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні.

У зв'язку із скороченням чисельності (штату) працівників Головного управління ДФС у Херсонській області начальником цього управління 3 лютого 2016 року видано наказ № 28-о, яким попереджено про наступне звільнення 11 квітня 2016 року із займаних посад за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України двох перших заступників та трьох заступників начальника Головного управління ДФС у Херсонській області (підпункт 1.1 пункт 1 наказу) ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4, відповідно.

11 травня 2016 року ОСОБА_4 було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області 14 липня 2016 року, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (розписка позивача від 11 травня 2016 року із запереченнями), та в той же день йому були запропоновані посади: першого заступника начальника Генічеської об'єднаної Державної податкової інспекції (далі - ОДПІ) Головного управління ДФС у Херсонській області; заступника начальника - начальника Високопільського відділення Новокаховської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області; заступника начальника - начальника Чаплинського відділення Херсонської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області. 12 травня 2016 року ОСОБА_4 запропонована посада головного державного інспектора відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Головного управління ДФС у Херсонській області.

Від запропонованих посад, зазначених вище, позивач відмовився.

12 липня 2016 року Голова ДФС України видав наказ № 2613-о «Про звільнення ОСОБА_4.», яким припинив державну службу та звільнив 14 липня 2016 року позивача з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області, у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Однак цей наказ не був реалізований.

Наказом Голови ДФС України від 26 липня 2016 року № 2733-о «Про внесення змін до наказу ДФС від 12.07.2016 № 2613-о», у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_4, було внесено зміни до вказаного наказу № 2613-о, а саме: дату звільнення позивача « 14 липня 2016 року» замінено на « 26 липня 2016 року».

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно частини другої статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Системний аналіз наведених норм права вказує на те, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Отже, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі чи іншого документу про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи (стаття 69 КАС України).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 24 Конституції України).

Між тим, зі змісту судових рішень та матеріалів справи вбачається, що звільняючи ОСОБА_4 з роботи відповідачі не провели належним чином порівняльний аналіз з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі, не складено довідок продуктивності праці і кваліфікації (з врахуванням вимог частин другої та третьої статті 42 КЗпП України) в порівнянні з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, - також заступниками начальника Головного управління ДФС у Херсонській області, котрі залишилися на роботі.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності переваг над позивачем у ОСОБА_8 для залишення її на роботі на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Херсонській області, а посилання суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на те, що позивач сам не заперечує проти залишення її на роботі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в питаннях захисту їх від незаконного звільнення є рівними перед законом.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Загородній А.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.