Справа № 686/14582/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/14582/17

Головуючий у 1-й інстанції: Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

12 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління патрульної поліції у м.Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.07.2017 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати дії лейтенанта поліції роти №2 батальйону УПП в м. Чернівці ОСОБА_3 неправомірними, постанову БР №706213 від 19.07.2017 скасувати, адміністративну справу закрити за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.08.2017 позов задоволено.

Визнано дії інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Чернівці ОСОБА_4 неправомірними.

Постанову інспектора №2 УПП в м. Чернівці від 19.07.2017 серії БР № 706213 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 скасовано.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою від 19.07.2017 ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками частини 1 статті 126, частини 1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення на підставі частини 2 статті 36 у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 19.07.2017 о 14 годині 07 хвилин при керуванні автомобілем марки "Daewoo Lanos" по вулиці Гагаріна, 15 у м. Чернівці порушив вимогу д.з. 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів", внаслідок чого порушив вимогу пункту 8.4 "г" Правил дорожнього руху та при перевірці документів не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого порушив пункт 2.4 ПДР.

Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що крім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших додаткових доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 відповідачем зібрано не було. Винесена постанова таких доказів не містить, також, дані які б спростовували свідчення позивача та підтверджували правомірність винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем в судове засідання надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - № 3353-XII) та пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом "г" п. 8.4 ПДР вказано, що наказові знаки, показують обовязкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно пп. 5.11 п. 33.5 "Інформаційно-вказівні знаки", смуга для руху маршрутних транспортних засобів призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів.

Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Дія знака, що встановлений праворуч від дороги, поширюється на праву смугу руху.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Положенням ч. 2 ст. 36 КУпАП вказано, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень..

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, автоматичну фото - і відеотехніку.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 зобов`язано Управління патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надати суду відеозапис із зафіксованим вчиненням ОСОБА_2 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення.

11.12.2017 на виконання вимог вказаної ухвали відповідачем повідомлено суд про те, що строк зберігання інформації із технічного засобу відеофіксації на терміналі, де зберігаються аудіо та відеозаписи, фотознімки випливає із технічних можливостей терміналів. Технічні можливості максимально дозволяють зберігати такі матеріали не більше ніж протягом місяця.

Також повідомлено, що управлінням направлено запит до Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради щодо отримання дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає необхідності досліджувати дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом за відсутності відеозапису вчинення правопорушення, оскільки із самої дислокації неможливо буде встановити вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Таким чином, відповідач, всупереч положенню ч. 2 ст. 72 КАС України, в поданій апеляційній скарзі не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, вимогу суду про надання таких доказів відповідачем не виконано.

Щодо непредявлення полісу обовязкового страхування наземних транспортних засобі на вимогу працівника поліції суд виходив з наступного.

Статтею 16 Закону № 3353-XII визначено основні права та обов'язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом "ґ" п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно підпункту "а" п. 2.4 ПДР, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно із ст. 53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Частиною 2 ст. 21 Закону № 1961-IV вказано, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із ряду вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ, у посадової особи відповідача, в спірних правовідносинах не було.

Як зазначалось вище, вчинення позивачем правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем не доведено жодними доказами, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, тому апеляційний суд доходить висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред'явлення документів в т.ч. поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач, в свою чергу, не був зобов'язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного слідує, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено суду наявності підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення, яке могло б бути підставою для вимагання працівником поліції пред'явлення документів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що дії інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Чернівці ОСОБА_4 є неправомірними, а постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БР №706213 від 19.07.2017 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., підлягає скасуванню, як незаконна.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6