Справа № 826/5223/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5223/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення (рішення) старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.03.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання за виконавчим листом № 826/18320/16, виданим Київським апеляційним адміністративним судом України від 13.03.2017 року;

- зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийняти до виконання виконавчий лист № 826/18320/16 виданий Київським апеляційним адміністративним судом України від 13.03.2017 року;

- зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві подати у семиденний строк суду звіт про виконання рішення суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими (в тому числі) боржниками є центральні органи виконавчої влади. Так, як у графі - «боржник» виконавчого листа зазначено Міністерство юстиції України, даний виконавчий лист не міг бути прийнятим до виконанню, оскільки виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю виконання рішення.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством "Українська інноваційна компанія" було подано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2017 року № 826/18320/16, яка була зареєстрована в відділі 21.03.2017 року за вхідним № 3972, що підтверджується штампом відповідача на заяві.

Державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Підставою для прийняття такого рішення стало посилання відповідача на п.10 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи таке повідомлення - протиправним, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтями 3 та 5 вищевказаного Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

З наведеної правової норми вбачається, що стягувану надано право вибору місця виконання рішення між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції.

Повертаючи виконавчий документ без виконання, у зв'язку з тим, що його пред'явлення не за підвідомчістю виконання рішення, відповідач та суд першої інстанції посилались на той факт, що Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

- боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим такий висновок відповідача та суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що така норма була передбачена Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, який втратив чинність у зв'язку із прийняттям Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (чинного на дату звернення позивача до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві), в якому така норма відсутня.

Посилання відповідача на той факт, що дана норма міститься в Наказі Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року N 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» не може братися судом до уваги, адже частиною 4 ст. 9 КАС України передбачено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірними вимоги позивача щодо визнання протиправним повідомлення (рішення) старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.03.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання за виконавчим листом № 826/18320/16, виданим Київським апеляційним адміністративним судом України від 13.03.2017 року.

Разом з тим, відповідно до відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

З наведеного вбачається, що вимога позивача щодо «скасування повідомлення старшого державного виконавця» не підлягає задоволенню, адже, таке повідомлення не є рішенням, в розумінні норм КАС України, як і не підлягає задоволенню вимога щодо «зобов'язання Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві подати у семиденний строк суду звіт про виконання рішення суду», як така, що є передчасною.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"- задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" - задовольнити частково.

Визнати протиправним повідомлення старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.03.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання за виконавчим листом № 826/18320/16, виданим Київським апеляційним адміністративним судом України від 13.03.2017 року;

Зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийняти до виконання виконавчий лист № 826/18320/16 виданий Київським апеляційним адміністративним судом України від 13.03.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" - відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (, адреса: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна 3-а) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києв Головного територіального управління юстиції у м. Києві (, адреса: 01015, м. Київ, вул. Різницька 11-б) у розмірі 4480 грн. (читири тисячі чотириста вісімдесят гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Постанова складена в повному обсязі 19 грудня 2017 року.