Справа № 815/1821/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1821/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Запорожана Д.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Гошуренко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив скасувати рішення Державної міграційної служби України №12-17 від 10.01.2017р. «Про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти заяву щодо визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Обґрунтовуючи позивні вимоги позивач зазначив, що 26.07.2013 року він звернувся із заявою про надання захисту в Україні. Рішенням Державної міграційної служби України від 10.01.2017р. №12-17 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач, посилаючись на інформацію по країні громадянського походження, зазначивши, що він не бажає повертатись до країни свого громадянського походження, у зв'язку з воєнними діями, які там відбуваються. За таких обставин, позивач зазначив, що рішення Державної міграційної служби України є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Рішення Державної міграційної служби України №12-17 від 10.01.2017р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - скасовано.

Зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин Іраку, позивач є уродженцем м. Мосул мухафази Найнава, за національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт, рідна мова - арабська, неодружений, дітей не має.

15.12.2016 року ГУ ДМС України в Одеській області за результатами розгляду особової справи позивача, на підставі всебічного вивчення наявних матеріалів - заяви, анкети та протоколів співбесід, складено висновок, згідно якого факти повідомлені заявником стосовно власних переслідувань в країні громадянського походження не можуть бути визнаними підставою для визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (а.с. 44-54).

10.01.2017 року ДМСУ прийнято рішення № 12-17 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Іраку ОСОБА_2 (а.с. 43).

Позивач вважає вищезазначене рішення протиправним, у зв'язку з чим звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не забезпечено під час розгляду питання щодо надання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту - перекладача, що є порушенням ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В апеляційній скарзі Державної міграційної служби України вказується на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того судом першої інстанції було неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі Закон).

Приписами п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватись захистом цієї країни або не бажає користуватись цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 статті 1 вищезгаданого Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов'язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах особової справи міститься розписка перекладача (а.с. 66), разом з тим підпис перекладача у відповідних графах анкети позивача (а.с. 61-65), реєстраційного листка (а.с. 70-73), протоколів проведення співбесіди 18.06.2014 року (а.с. 104-107) та 13.05.2016 року (а.с. 122-129) відсутній. При цьому, колегія суддів зазначає, що анкетування, співбесіди та складання реєстраційного лиска проводилось на українській мові, в свою чергу в матеріалах справи відсутні докази та під час апеляційного розгляду справи не було встановлено що позивач володіє українською мовою.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо того, що перекладач мав відповідну освіту.

Відповідно до Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню у частині визнання рішення Державної міграційної служби України №12-17 від 10.01.2017р. протиправним та його скасуванню, оскільки відповідачем не забезпечено під час розгляду питання щодо надання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту - перекладача, у зв'язку з чим було порушено вимоги ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Водночас, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності в даному випадку виходу за межі позивних вимог у зв'язку з недотриманням порядку розгляду заяви ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: Д.В.Запорожан

Суддя: О.В.Яковлєв