Справа № 807/1411/17
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2017 рокум. Ужгород№ 807/1411/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши в приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду в залі судових засідань адміністративну справу за позовною заявою Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про застосування заходів реагування шляхом тимчасової заборони (зупинення) діяльності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 08 грудня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 14 грудня 2017 року.

У звязку з перебуванням головуючого судді Іванчулинця Д.В. у відрядженні в період з 11 грудня 2017 року до 13 грудня 2017 року (включно) повний текст постанови виготовлено та підписано 14 грудня 2017 року.

07 листопада 2017 року Державна екологічна інспекція у Закарпатській області (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач), яким просить суд: застосувати заходи реагування у вигляді тимчасової заборони (зупинення) діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до повного усунення порушень вимог природоохоронного законодавства (отримання дозвільних документів) (а.с.5-10).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року було відкрито скорочене провадження по даній адміністративній справі (а.с.2, 3).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року було призначено розгляд даної справи провести за загальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.67, 68) (далі КАС України).

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог з мотивів наведених у письмових запереченнях та просили суд відмовити позивачеві у задоволені позову повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

30 жовтня 2017 року Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області видано наказ за № 570 «Щодо проведення позапланової перевірки Лопухівської сільської ради Тячівського району» (а.с.15).

Згідно наказу № 570 від 30 жовтня 2017 року зазначено, що у відповідності до Положення про Державну екологічної інспекції у Закарпатській області, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 28 вересня 2017 року за № 652, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про відходи», доручення голови Закарпатської обласної державної адміністрації за № 02-05/14 від 26 квітня 2017 року про санітарний стан населених пунктів області направлено в період з 31 жовтня 2017 року по 01 листопада 2017 року провести позапланову перевірку Лопухівської сільської ради Тячівського району.

За результатами проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області 31 жовтня 2017 року складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (а.с.11-14).

Як вбачається зі змісту Акту, останній складено в присутності сільського голови Лопухівської сільської ради Тячівського району ОСОБА_6 (а.с.11).

01 листопада 2017 року Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області скеровано листа за № 2379/02 до Директора департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації, відповідно до якого встановлено, що в ході обстеження території населеного пункту виявлено субєкти господарювання, що здійснюють лісопильне та стругальне виробництво з порушенням вимог законодавства в частині поводження відходами, а саме: розміщення та спалювання відходів виробництва (тирса). З метою проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства терміново просила, надати інформацію щодо видачі Департаментом екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації дозвільних документів (дозвіл на викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря, дозвіл на спеціальне водокористування та реєстрації декларацій про відходи) наступних субєктів: ТОВ «Бирть», ПП ОСОБА_3, ПП «Яблуниця» та ПП «Рись» (а.с.16).

03 листопада 2017 року Департаментом екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації скеровано листа за № 1071/03-01 на адресу Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, відповідно до якого надано інформацію щодо виданих Департаментом дозвільних документів субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території с. Лопухів Тячівського району Закарпатської області, зокрема: щодо ПП ОСОБА_3 не було видано дозвільні документи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, на спеціальне водокористування та не подавалося декларації про відходи (а.с.17).

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V (далі Закон).

Одним із принципів державного нагляду (контролю), встановлених ст. 3 Закону, є здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

Ст. 4 Закону регламентує загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю). Так, коментованою статтею передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Ч. 11 ст. 4 Закону встановлено, що плановий чи позаплановий захід щодо суб'єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються, в тому числі, відомості щодо субєкта перевірки, зокрема: найменування суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід (ч. 2, 3 ст. 7 Закону).

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми Закону, суд зазначає, що законодавець визначає певний субєктний склад правовідносин у сфері здійснення державного нагляду (контролю), який складається, зокрема, з органів, на які законодавством покладені функції виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства, та субєктів, стосовно яких здійснюється такий контроль.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з наказу №570 від 30 жовтня 2017 р. та акту перевірки від 31 жовтня 2017 року, субєктом, стосовно якого було призначено проведення позапланової перевірки, є Лопухівська сільська рада Тячівського району. Матеріалами справи встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що жодних розпорядчих документів щодо проведення перевірки стосовно ФОП ОСОБА_3, як і дій щодо повідомлення посадових осіб відповідача про проведення такої перевірки, Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області не видавалось та не здійснювалось.

Ст. 6 Закону встановлює особливості здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Так, ч. 1 ст. 6 визначено виключний перелік підстав для здійснення позапланових заходів, серед яких:

- подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб'єктом господарювання у документі обов'язкової звітності, крім випадків, коли суб'єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності;

- перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності);

- неподання суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем'єр-міністра України про перевірку суб'єктів господарювання у відповідній сфері у зв'язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров'я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Вищезазначений перелік підстав є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає. Більше того, ч. 2 ст. 6 Закону прямо забороняє проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, (крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону).

Крім того, ч. 1 коментованої статті визначено, що під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Ч. 3 ст. 6 встановлює обовязок органу, уповноваженого здійснювати державний нагляд (контроль), ознайомити суб'єкт господарювання з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Таким чином, суд вважає, що Закон встановлює певний порядок проведення перевірок з метою гарантування субєкту, відносно якого здійснюються заходи державного нагляду (контролю), певного механізму захисту від безпідставного та необґрунтованого здійснення такого контролю з боку контролюючого органу.

Такий механізм захисту гарантується положеннями ч. 5 ст. 7 Закону. Так, зокрема, зазначеною законодавчою нормою передбачено, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання. Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

Європейський суд неодноразово зазначав, що національне право має передбачати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані Конвенцією. Наділення виконавчих органів широкими дискреційними повноваженнями, які надають їм необмежену владу у питаннях, що зачіпають основоположні права, суперечитиме принципу верховенства права, одному з фундаментальних принципів, закріплених Конвенцією (див. Lupsa v. Romania № 10337/04, 8 червня 2006, п. 34). Відповідно, законом має бути визначений обєм будь-яких дискреційних повноважень компетентних органів та порядок їх здійснення з достатньою ясністю, беручи до уваги законну мету певного заходу, щоб забезпечити особі адекватний захист від свавільного втручання (див. Volokhy v. Ukraine № 23543/02, 02 листопада 2006 року, п. 49; Al-Nashif v. Bulgaria № 50963/99,20 червня 2002, п. 119).

Також Європейський Суд з прав людини Рішенням у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року зазначає, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання».

Ч. 2 ст. 8 КАС України передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 8 Закону визначено, що органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов'язані, в тому числі:

- повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом;

- ознайомити керівника суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноважену ним особу (фізичну особу - підприємця або уповноважену ним особу) з результатами державного нагляду (контролю) в строки, передбачені законом;

- не допускати здійснення заходів державного нагляду (контролю) та інших заходів, що не відповідають або не встановлені цим Законом;

- дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності;

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що законодавством встановлений певний алгоритм дій органів, уповноважених здійснювати заходи державного нагляду (контролю), що передують проведенню такого заходу. Вказані норми носять імперативний характер та спрямовані на захист інтересів субєктів, щодо яких призначено перевірку. Порушуючи такий порядок орган державної влади фактично позбавив відповідача права на захист своїх інтересів та можливості надання пояснень по суті перевірки.

Ч. 7 ст. 7 Закону передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Суд зазначає, що позивач безумовно наділений повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) субєктів господарювання з питань, встановлених законодавством, та зобовязаний вживати заходи щодо усунення порушено законодавства. Разом з тим, реалізація зазначеного повноваження повинна здійснюватися у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тобто з дотриманням процедури проведення державного нагляду, а також встановлення фактів щодо наявних правопорушень визначеними законом засобами.

Ст. 70 КАС України регламентує належність та допустимість доказів в адміністративному судочинстві. Так, у відповідності до зазначеної статті, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Ч. 2 ст. 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції у Закарпатській області слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про застосування заходів реагування шляхом тимчасової заборони (зупинення) діяльності відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

СуддяОСОБА_7