Справа № 813/4030/17
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року справа № 813/4030/17

зал судових засідань № 9

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просять суд:

- зобов'язати відповідача сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5681,08грн.;

- зобов'язати відповідача сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5681,08грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в сумі 320,00грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 сплаченого судового збору в сумі 320,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до п.9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Позивачі зазначають, що вони вперше придбали житло (квартира АДРЕСА_2) та при укладенні договору безпідставно (помилково) сплатили збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості придбаного нею майна. Позивачі вважають, що вони мають право на повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості вказаної квартири у сумі 5681,08грн. кожний. Тому, звернулись до Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області з заявою про повернення безпідставно сплачених коштів з тих підстав, що квартиру придбано ними вперше. Проте, відповідач, як стверджують позивачі не надав їм відповіді на звернення сплаченого збору на обов'язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. У зв'язку із чим позивачі просять суд стягнути вказану суму з Державного бюджету України.

Відповідач - Золочівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач не володіє інформацією щодо права власності на нерухоме майно. Крім того, громадяни, які вперше придбають житло звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на підставі норм Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», а не за рішенням Пенсійного фонду України. Тому, питання про звільнення від сплати збору повинне з'ясовуватись при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу, а не під час звернення до органів Пенсійного фонду.

Третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області подала пояснення, в яких зазначено, що дії органу Казначейства поставлені у пряму залежність від дій органу Пенсійного фонду України, зокрема, від надання останнім до відповідного органу Казначейства подання встановленої форми і у встановлені законодавством терміни. Також зазначила, що органи Казначейства не приймають рішення щодо повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів, а лише виконують прийняте уповноваженим органом (органом стягнення або судом) рішення.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та в уточненнях до неї. Просила суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча повідомлявся належним чином про час, дату і місце його проведення. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча повідомлялася належним чином про час, дату і місце його проведення. Проте, в поясненнях просила розглядати справу без участі її представника.

Заслухавши пояснення представника позивача та позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Суд встановив, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 07.07.2017, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим у реєстрі за №2051, ОСОБА_4 продав ОСОБА_1, ОСОБА_5, квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №98100081 від 21.09.2017 власником ? квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с.17).

Згідно з квитанцією №Н696538 від 07.07.2017 ОСОБА_2 сплатив 5681,08грн. збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на рахунок УДК у Перемишлянському районі Львівської області (а.с.9).

Також, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №98099909 від 21.09.2017 власником ? квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно з квитанцією №Н696539 від 07.07.2017 ОСОБА_1 сплатила 5681,08грн. збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на рахунок УДК у Перемишлянському районі Львівської області (а.с.9).

Позивачі вважають, що вони безпідставно (помилково) сплатили збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості придбаного ними майна, звернулися до Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявами, в якій просили повернути безпідставно сплачений нею збір у розмірі 1% від вартості квартири (а.с.11-12).

Однак відповідь на момент розгляду справи не отримали,.

Тому позивачі звернулися до суду з вимогою зобов'язання Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області подання про повернення їм збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5681,08грн. кожному.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до п.9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ, організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з вимогами пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбаває таку нерухомість. Водночас, вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміну «придбавають житло вперше», що міститься у п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України № 29-у/2000 від 23.03.2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Аналізуючи наведені норми, суд констатує, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Надаючи оцінку діям та бездіяльності відповідача в даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття «належне урядування».

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38) (http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-107088).

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Як вбачається з матеріалів справи, доказами придбання ОСОБА_1 житла вперше є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 21.09.2017, згідно з якою вона є власником 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2017 (а.с.18).

Згідно з обліком Хустського державного підприємства технічної інвентаризації станом на 31.12.201 за ОСОБА_1 не має зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру), про що свідчить інформаційна довідка Хустського державного підприємства технічної інвентаризації №1625 від 14.09.2017 (а.с.19).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка філії - Хмельницького обласного управління ТВБВ №10022/081 публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» від 19.09.2017 №120-66-11/553, відповідно до якої ОСОБА_1 в списках для приватизації житла нерухомого майна не має та житлові чеки не використовувала (а.с.22).

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували факт придбання ОСОБА_1 житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за нею будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, судом не здобуто.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно вперше придбала житло (за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_2) та при укладенні договору купівлі-продажу помилково сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості, а саме 5681,08грн.

Частиною 2 ст.45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, з змінами і доповненнями.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

У разі потреби в поверненні помилково або надміру зарахованих коштів готівкою фізичним особам, які не мають рахунків у банках (більше ніж одному одержувачу), органом, що контролює справляння надходжень бюджету, в доповнення до подання до відповідного органу Казначейства подається реєстр одержувачів коштів, в якому зазначаються: прізвище, ім'я та по батькові одержувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума, що підлягає поверненню, у двох примірниках.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Відповідно до п. 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Отже, законодавством визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна ОСОБА_1, сплачено помилково, за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж, у зв'язку з чим кошти в сумі 5681,08грн., сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню.

Щодо вимоги про зобов'язання Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5681,08грн., суд зазначає наступне.

Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 21.09.2017, вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2017 (а.с.18).

В матеріалах справи міститься довідка філії - Хмельницького обласного управління ТВБВ №10022/081 публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» від 19.09.2017 №120-66-11/553, відповідно до якої ОСОБА_2 в списках для приватизації житла нерухомого майна немає та житлові чеки не використовув (а.с.21).

З матеріалів справи також видно, що Комунальне підприємство "Красилівське районне бюро технічної інвентаризації» у довідці вих№135 від 19.09.2017, виданій гр.ОСОБА_2 зазначає, що з 01.01.2013 підприємство відключене від електронного реєстру, де можна було б проводити пошук за ідентифікаційним кодом, назвою підприємства, а також, що на час видачі довідки не ведеться реєстрація нерухомості, тому не передбачено її облік в електронному виді.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (зареєстровано в реєстрі за номером 2149), спадщина, на яку ОСОБА_2 видане це свідоцтво, складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Красилові по вул. Шевченка під №56 Хмельницької області. На земельній ділянці розташований глиновальковий жилий будинок з верандою і погребом. Ця земельна ділянка належала померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва на право власності, виданого Красилівським міськвиконкомом 08.01.1974, згідно з рішенням №6 від 07.01.1974 зареєстрованого в Красилівському бюро технічної інвентаризації в реєстраційну книгу №9 під №1849.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_2 згідно із заповітом ОСОБА_6 (бабуся), посвідченого державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори від 21.09.1999 за №317, є спадкоємцем 1/5 спадкового майна ОСОБА_6

Відповідно до норм ЦК України, до похідних способів набуття права власності належить, зокрема, спадкування майна після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК).

З урахуванням того, що правовим наслідком придбання майна є набуття його у власність, суд дійшов висновку, що придбання позивачем ОСОБА_2 у власність 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2017, не є таким, що здійснено вперше.

Таким чином, у позовні вимоги ОСОБА_2 до Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягають.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача необхідно стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 320,00грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Золочівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України в Перемишлянському районі Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5681,08грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 320,00грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 353,60грн.

Постанова суду набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лунь З.І.