Справа № 815/1000/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1000/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Крусяна А.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення №586-16 від 25.11.2016р. про відмову у визнанні громадянина Сирії ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання ДМС України прийняти рішення відносно громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту.

Позов обґрунтовував тим, що він є громадянином Сирійської Арабської Республіки, однак через збройний конфлікт на території вказаної держави, він не може повернутися до країни своєї громадянської належності, так як може стати жертвою свавільного насилля. На сьогоднішній день конфлікт в Сирії загострився, країна опинилась у стані гуманітарної кризи. Жертвами військового конфлікту, як правило, стає цивільне населення країни. У 2015 році позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, однак рішенням ДМСУ №586-16 йому безпідставно відмовлено у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2017р. позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення ДМС України від 25.11.2016р. №586-16 та зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, з не повним з'ясуванням судом обставин справи, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в рамках даного адміністративного спору не порушується питання про примусове видворення позивача за межі території України. Оскаржуваним рішенням ДМС України позивачу відмовлено у наданні притулку в Україні, однак така відмова не позбавляє його можливості залишитись на території України, якщо він має інші для цього підстави. У ОСОБА_1 є син, якому підтверджено громадянство України, що є підставою для оформлення посвідки на постійне проживання.

Також, апелянт посилається на те, що аналізом наявної інформації по країні походження підтверджується факт постійного проживання близьких родичів позивача в області Дамаск у Сирії, які не зазнавали та не зазнають будь-яких переслідувань або дискримінації. З березня 2007 року по січень 2009 року позивач перебував на території України нелегально, а звернення за захистом відбулося після довгострокового перебування в Україні, що є порушенням ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Хасака (Сирія), район Альмакія, с. Ромейлан, за національністю курд, за віросповіданням мульманін-суніт, за сімейним станом - проживав з громадянкою України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка 22.12.2015 року померла. Залишився спільний син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 Має вищу освіту, яку здобув в Сирії у м. Дамаск.

Зі змісту особової справи позивача №2014OD0136 вбачається, що він вибув з Сирії у 1998 році, авіарейсом Дамаск (Сирія) - Київ (Україна), легально на підставі національного паспорту та візи.

26.05.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в обґрунтування якої позивач зазначив, що повернутись на Батьківщину не має можливості через нестабільну соціально політичну ситуацію в Сирії та, крім того, в Україні у нього є неповнолітня дитина, яку він не може забрати до Сирії.

18.04.2016р. ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок по справі №2014OD0136, з посиланням на невідповідність заяви вимогам п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», та через наявність умов, передбачених абз. 5 п.1 ст.6 зазначеного Закону, відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту гр. Сирії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25.11.2016р. ДМС України своїм рішенням №586-16 підтримала висновок ГУ ДМС України в Одеській області та відмовила громадянину Сирії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

30.01.2017р. позивачем отримано повідомлення №462 від 20.12.2016р. про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із позовом про його оскарження.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов гр. Сирії ОСОБА_1 дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення №586-16 від 25.11.2016р. не враховано інформації про країну походження заявника щодо загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження, інформацію про загальнопоширене насильство в ситуаціях внутрішнього збройного конфлікту в Сирії та систематичного порушення прав людини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1, п.13 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи з буквального тлумачення ст.1 Закону, небажання особи, яка звертається за наданням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну громадянської належності має бути обґрунтоване об'єктивними обставинами, які стали причинами побоювання повернутися до такої країни.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в обґрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначив, що свої побоювання повертатися до країни громадської належності пов'язує з тим, що на території Сирійської Арабської Республіки відбувається збройний конфлікт, а тому, у випадку повернення до країни своєї громадянської належності, він може стати жертвою свавільного насилля.

Колегія суддів зазначає, що підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №649, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації, а також з інформаційних носіїв, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об'єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Згідно доповідей Генерального секретаря від 16.09.2016р., 18.10.2016р., 15.11.2016р., 14.12.2016р. про виконання резолюції 2139 (2014), 2165 (2014), 2191 (2014) та 2258 (2015) Ради Безпеки ООН, на всій території Сирійської Арабської Республіки триває конфлікт і відзначається високий рівень насилля.

Можливість внутрішнього переміщення в Сирії відсутня, що підтверджується інформацією МВС Великобританії (Homeffice), «Інформація по країні і Керівництво - Сирія:Сирійська громадянська війна», 19 серпня 2016р., UnitedKingdom: Home Office, Country Informationand Guidance - Syria: the Syrian Civil War, 19 August 2016 (http://www.refworld.org/country,,UKHO,,SYR,,57e2b0954,0.html): «Внутрішнє переміщення з однієї частини країни в іншу малоймовірно, через дуже обмежену можливість переміщатися і безпечно пересуватися з однієї частини Сирії в іншу, і непередбачуваність та масштаб ситуації насильства в поєднанні з гуманітарною ситуацією для внутрішньо переміщених осіб на територіях переміщення».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті оскаржуваного рішення №586-16 від 25.11.2016р. відповідачем не враховано інформації про країну походження заявника щодо загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження, інформацію про загальнопоширене насильство в ситуаціях внутрішнього збройного конфлікту в Сирії та систематичного порушення прав людини.

Також, відповідач не прийняв до уваги «Рекомендації УВКБ ООН з питання міжнародного захисту осіб, що залишають Сирію», незважаючи на те, що зазначені позиції УВКБ є достовірним та загальновизнаним джерелом інформації щодо ситуації у Сирії.

Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (УВКБ ООН) є авторитетною міжнародною спеціалізованою організацію з питань біженців, яка займається, зокрема, збором та аналізом інформації по країнам походження.

Державна міграційна служба України зобов'язана використовувати зазначену інформацію відповідно до норм пунктів 1.2, 5.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011р. №649, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2011р. за №1146/19884.

Державною міграційною службою України жодним чином не враховувалась інформація щодо Сирії - про переслідування курдів, осіб, які ухиляються від проходження військової служби, можливість застосування тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання та загроза життю безпеці та свободі через існування ситуації систематичного порушення прав людини в умовах внутрішнього військового конфлікту та загальнопоширеного насильства.

Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення №586-16 від 25.11.2016р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Державною міграційною службою України не досліджено в повному обсязі підстави та обставини, передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», у зв'язку із чим, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про його неправомірність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги Державної міграційної служби України висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 14.12.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Крусян А.В.

Шляхтицький О.І.