Справа № 607/14008/2017
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11730/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області до ОСОБА_1 (ОСОБА_1), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Бережанської міської ради про затримання іноземця з метою його (її) ідентифікації та забезпечення в подальшому примусового видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2017 року Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (ОСОБА_1), в якому просило затримати відповідача строком на 6 місяців з поміщенням у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України з метою його (її) ідентифікації та забезпечення в подальшому примусового видворення за межі України.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з матеріалів Бережанського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Тернопільській області встановлено факт перебування іноземців на території України без документів, що посвідчують їх особу та свідчать про перетин державного кордону. Однією із таких осіб є відповідач, його особу встановлено з його ж слів. Вважає, що для того аби достеменно встановити особу відповідача, що дасть можливість у подальшому вирішити питання його примусового видворення, слід затримати останнього та помістити до відповідного пункту тимчасового тримання.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не звертався до суду з адміністративним позов про примусове видворення відповідача та не вживав належних заходів щодо ідентифікації ОСОБА_1 (ОСОБА_1). Крім цього, відповідач не подав належних доказів про те, що відповідач не має документа, який дає право на виїзд з України, ухиляється від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджає процедурі видворення або що існує ризик його втечі, а тому відсутні обґрунтовані підстави для застосування до відповідача найсуворішого заходу у вигляді затримання строком на шість місяців з поміщенням у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Не погодившись з прийнятою постановою, Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що УДМС України в Тернопільській області, при отриманні відповідної інформації або матеріалів від органів, установ, організацій, щодо незаконного перебування іноземців або осіб без громадянства на території держави, зобов'язане вчинити певні дії, серед яких і звернення до адміністративного суду з позовом про примусове видворення іноземця за межі України, а у випадку неможливості встановлення особи іноземця або особи без громадянства наділене правом звернення та направлення позову до суду щодо затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України. Вказує, що відповідач, який без законних підстав перебуває на території України, не має достатнього матеріального забезпечення та документів для того, щоб виїхати з України, він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а також, оскільки немає документів, що підтверджують його особу, він підлягає затриманню з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 листопада 2017 року в ході операції «Мігрант» на території Бережанського району під час відпрацювання місць можливого проживання іноземців в готелі «Едем» в м. Бережани, виявлено факт незаконного перебування на території України сімох громадян азіатської зовнішності, а саме чотири особи жіночої статі та три особи чоловічої статі, серед яких ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи слідує, що листом від 06 листопада 2017 року № 7495/101/0117 Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області на адресу УДМС в Тернопільській області було надіслано матеріали справи ЄО №2374 від 06 листопада 2017 року по факту виявлення групи іноземців в кількості 3 осіб чоловічої статі та 4 особи жіночої статті, які перебувають на території України без документів слідує, для прийняття рішення.

09 листопада 2017 року Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області звернулося до суду з адміністративним позовом про затримання відповідача строком на 6 місяців з поміщенням у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України з метою його(її) ідентифікації та забезпечення в подальшому примусового видворення за межі України.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства врегульовано ст.183-7 КАС України, відповідно до п.3 ч.2 якої у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців (ч.7 ст.183-7 КАС України).

Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

За змістом п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2012 року №70, далі - Типове положення), пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців (п.5 Типового положення).

Водночас, за змістом абз.2 п.15 Типового положення іноземці та особи без громадянства звільняються з пункту тимчасового перебування, зокрема, за рішенням суду, що набрало законної сили, про їх звільнення або відмову в примусовому видворенні за межі України.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п.«f» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Водночас, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі» від 04 квітня 2000 року та «Рахімі проти Греції» від 05 квітня 2011 року зазначив, що затримання особи є таким серйозним запобіжним заходом, застосування якого є виправданим лише в ситуації, коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті і визнані недостатніми для захисту індивідуальних чи суспільних інтересів, що могли б виправдати утримання особи під вартою. Позбавлення свободи повинно не тільки здійснюватись у відповідності до національного законодавства, але й повинно бути необхідним в конкретних обставинах.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів відзначає, що підставою для прийняття адміністративним судом за клопотанням органу (підрозділу), який подав адміністративний позов про примусове видворення, рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано такий позов, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що право на звернення з позовом чи клопотанням про затримання іноземця або особи без громадянства виникає за наявності подачі адміністративного позову про примусове видворення такого іноземця.

Разом з тим, іноземці та особи без громадянства можуть утримуватись у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та для виконання постанови адміністративного суду про примусове видворення за межі України.

Зі змісту фактичних обставин справи слідує, що Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області не зверталося до суду з адміністративним позовом про примусове видворення відповідача - ОСОБА_1 (ОСОБА_1), не надало таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що апелянтом зазначено лише факт перебування відповідача на території України без відповідних документів, однак не наведено підстав того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення (в разі прийняття останнього), перешкоджатиме проведенню процедури видворення або що існує ризик його втечі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для застосування до відповідача заходу у вигляді затримати строком на 6 місяців з поміщенням у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2017 року у справі № 607/14008/2017 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст судового рішення виготовлено 18 грудня 2017 року.