Справа № 802/2150/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 грудня 2017 р. Справа № 802/2150/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лісного В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позов до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

На обґрунтування позову зазначено, що позивачу при звільненні виплачено грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, яка склала 150934,13 грн. Однак, на думку позивача, грошова допомога при звільненні була виплачена йому в меншому розмірі, оскільки, розрахунок допомоги здійснено, виходячи із грошового забезпечення, до якого не було включено щомісячну грошову винагороду, яка запроваджена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій.

За таких обставин позивач вважає, що дії відповідача, які полягають у не включенні до грошового забезпечення щомісячної грошової допомоги та, відповідно, виплаті допомоги у меншому розмірі є протиправними, у зв`язку із чим, звернувся із цим позовом до суду та просить :

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням виплаченої суми;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням виплачених сум.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях. Зокрема, представником зазначено, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому, в даній нормі не конкретизовано, що щомісячна додаткова винагорода в розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення, входить до складу грошового забезпечення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника відділу організації МПЗ заступника начальника управління морально-психологічного забезпечення Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №114 від 19 червня 2017 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України у відставку за частиною 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «б» - за станом здоров`я.

Відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу виплачено грошову допомогу при звільненні у запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 29 років календарної служби, що складає 150934,13 грн.

Зокрема, на час звільнення з військової служби відповідно до довідки №639 від 01 листопада 2017 року, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за штатною посадою складав 16654,80 грн., а саме: оклад за військовим званням - 135,00 грн.; посадовий оклад у розмірі - 1761,00 грн.; вислуга років, 40% - 758,40 грн.; надбавка за охорону таємниці, 15% - 264,15 грн.; премія, 350% - 6163,50 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань, 50% - 1327,20 грн.; щомісячна винагорода, 60%, що становить 6245,55 грн., розмір якої не включено до розрахунку грошової допомоги при звільненні у запас.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно пунктів 1,2 статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 3,4 цієї статті, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічну норму містить постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій (далі Постанова №889) військовослужбовцям Збройних Сил України введено новий вид щомісячної додаткової грошової винагороди.

На час установлення і початку виплати - 1жовтня 2010 року - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Згідно пункту 2 цієї постанови, граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Вподальшому до Постанови №889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

Так, 13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 161, згідно з якою, назва і пункт 1 Постанови № 889 викладені в новій редакції.

Зокрема, підпунктом 2 пункту 1 передбачена виплата винагороди військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 -- у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 -- у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 -- у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 -- у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 -- у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

На виконання Постанови №889, наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Даною Інструкцією визначено умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується та регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав і розміру її виплати.

Зокрема, в пункті 3 наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

В силу пункту 5 Інструкції, винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Згідно пункту 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15 листопада 2010 року).

Таким чином, нормативний підхід до розуміння положень Постанови №889 у системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону №2011-ХІІ та правилами Інструкції дають підстави вважати, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення.

Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Отже, щомісячна грошова винагорода має тимчасовий характер, незважаючи на її виплату щомісяця, залежить від певних умов та порядку, а отже не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2011 року, 21 лютого та 25 вересня 2012 року, 05 листопада 2013 року, 30 вересня 2014 року, 30 червня 2015 року (№№ 21-226а11, 21-463а11, 21-241а12, 21-210а13, 21-297а14, 21-1446а15 відповідно), а також Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 17 серпня 2016 року (справа № К/800/11930/16) та від 09 березня 2017 року (справа К/800/6680/17).

Таким чином, доводи позивача не грунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому такі доводи спростовуються встановленими в справі обставинами.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Виходячи з положень ст. 94 КАС України, судовий збір поверненню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна