Справа № 263/4932/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шевченко О.А.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року справа №263/4932/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар - Терзі Д.А.,

за участю представників:

позивача - Євтіхієва К.Л. довіреність від 10.05.2017 року № 5-2928/3,

відповідача - адвокат Куліш В.Г. довіреність від 21.08.2017 року № б/н,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Регіонального центу з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівської області Куліш Валерія Григоровича, який діє від імені ОСОБА_7 на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 травня 2017 року у справі № 263/4932/17 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_7 про примусове видворення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_7,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернулося до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до громадянина Грузії ОСОБА_7 про примусове видворення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_7

Постановою від 14 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області задовольнив позов міграційної служби.

Примусово видворив за межі України громадянина Грузії ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Тбілісі (паспорт НОМЕР_1, виданий 07.09.2011 року Міністерством юстиції Грузії).

Допустив негайне виконання постанови суду.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача Куліш В.Г., який діє від імені ОСОБА_7, подав апеляційну скаргу, в якій пославшись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, просив скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачу не був наданий перекладач, чим було грубо порушені його права. Також зазначив, що під час судового розгляду справи у суді першої інстанції не здійснювалась технічна фіксація судового засідання, що є істотним порушенням норм процесуального права. Вважає, що рішення відповідного компетентного органу щодо видворення громадянина Грузії ОСОБА_7 за межі України - не приймалося, а тому не можна стверджувати про ухилення відповідача від його виконання.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги на задоволенні якої наполягав. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, надала заперечення на апеляційну в якому зазначено, що мотиви та підстави апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2017 року прийнята відповідно вимог чинного законодавства України, а тому апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Також надала пояснення аналогічні, тим які викладені у позові.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Громадянин Грузії ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Тбілісі, 15.08.2012 року прибув на територію України з метою приватних справ. Мешкав у знайомих у м.Маріуполь, працював на приватному будівництві. На життя заробляв випадковими заробітками, коштів на існування не мав.

07.04.2016 року при проведенні оперативно профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері співробітниками Першотравневого відділу національної поліції, був затриманий громадянин Грузії ОСОБА_7

ОСОБА_7 на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.

На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Першотравневим районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області було винесено Рішення № 3 від 07.04.2016 року про примусове повернення до країни походження громадянина Грузії ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Тбілісі Грузія, зобов'язано його самостійно залишити територію України у термін до 07.05.2016 року та заборонено подальший в'їзд терміном на три роки (а. с. 5).

29.03.2017 року при проведенні цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю виконання законодавства в міграційній сфері працівниками Кальміуського районного відділу у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області було виявлено нелегального мігранта - громадянина Грузії ОСОБА_7, який самостійно не виконав раніше винесеного рішення про примусове повернення до країни походження (а. с. 10).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог та оцінюючи обґрунтованість апеляційної скарги відповідача та заперечень позивача, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ (далі - Закон № 3773-VІ) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону № 3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону № 3773, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший вїзд в Україну строком на пять років. Строк заборони щодо подальшого вїзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони вїзду в Україну, який особа мала до цього.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно частини 4 статті 4 З вище Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009 року, ГУ ДМС України в Донецькій області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.

Відповідно до ч.1ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 71 КАС України), за згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, встановлені судом обставини, а саме: порушення міграційного законодавства України, ухилення від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, проживання в Україні без документів на право проживання в Україні, відсутність у громадянина Грузії ОСОБА_7 постійного місця проживання та законного джерела існування свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідач ухиляється від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення в країну походження. Тому, вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про його задоволення.

Враховуючи встановлені по справі обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 122-1, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Регіонального центу з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівської області Куліш Валерія Григоровича, який діє від імені ОСОБА_7 на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 травня 2017 року у справі № 263/4932/17 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_7 про примусове видворення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 травня 2017 року у справі № 263/4932/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 грудня 2017 року.

Повний текст ухвали буде складений та підписаний у нарадчій кімнаті 18 грудня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова