Справа № 0870/2773/12
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року (о 19 год. 00 хв.) Справа № 0870/2773/12 Провадження № СН/808/3/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Новікової Д.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальний парк «Весна»

до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ «Весна») звернулося до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя, в якому, з урахуванням уточнень, просило:

визнати протиправним рішення Пенсійного фонду України від 28.05.2008 №9039/0910 про відмову у задоволенні скарги на рішення УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя від 20.02.2008 №184 та скасувати його;

визнати протиправним рішення УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя від 20.02.2008 №184 та скасувати його.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 січня 2006 року ухвалою Господарського суду Запорізької області порушено справу про банкрутство ВАТ «Весна» і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому всі зобовязання, що виникли у ВАТ «Весна» перед Пенсійним фондом України після 25 січня 2006 року є поточними і погашаються платником у встановлені чинним законодавством строки. Вказує, що оскільки ВАТ «Весна» усі поточні зобовязання перед Пенсійним фондом України, що виникли після порушення провадження по справі про банкрутство, виконувались своєчасно та у повному обсязі, застосування штрафних санкцій є безпідставним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2011 закрито провадження у справі за позовом ВАТ «Весна» до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування рішення у частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Пенсійного фонду України від 28.05.2008 №9039/0910 про відмову у задоволенні скарги на рішення УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя від 20.02.2008 №184.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2013, ВАТ «Весна» відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України.

За результатами розгляду касаційної скарги відповідача судом винесено ухвалу від 20.12.2016 справа К/800/33962/13 про її часткове задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2013 скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України відзначила про необхідність дослідити строки виконання зобовязань по сплаті боргу зі штрафних санкцій та пені, на які були спрямовані відповідачем кошти позивача. Від визначення строків виконання зобовязань залежить поширюється дія мораторію на такі зобовязання чи ні, від чого залежить і правомірність самостійного зарахування відповідачем сум, спрямованих позивачем на сплату страхових внесків, в рахунок погашення боргу зі сплати штрафних санкцій та пені, оскільки не можуть вважатись правомірними дії УПФ щодо самостійного погашення тієї частини заборгованості, на яку розповсюджується дія мораторію. Також, вказано на необхідність надати правову оцінку правомірності дій відповідача щодо зарахування коштів, що надходили від позивача з оплати поточної заборгованості (єдиного внеску) на погашення конкурсних зобовязань.

Під час судового розгляду справи здійснено заміну первинного позивача ВАТ «Весна» на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство «Індустріальний парк «Весна» (далі ПрАТ «Індустріальний парк «Весна», позивач) та первинного відповідача УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на його правонаступника Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі Правобережне обєднане УПФУ м. Запоріжжя, відповідач).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, а також додаткові усні пояснення. Зокрема, вказує, що в самих запереченнях відповідач зазначає про порушення ним вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки в період дії мораторію (ст. ст. 1, 12 цього Закону) з 25.01.2006 здійснював нарахування штрафних санкцій (за січень 2005 року) та спрямовував кошти, сплачені боржником як поточні платежі після введення мораторію на погашення саме конкурсних вимог. Саме це вбачається з того, що сума, сплачена позивачем за період з 25.01.2006 по 16.03.2006 була спрямована відповідачем на погашення заборгованості по внескам, нарахованим за період до 01.01.2004, а також на погашення заборгованості, яка виникла до порушення справи про банкрутство, та яка була фактично конкурсною вимогою, була спрямована сума 59 935,77 грн., сплачена позивачем у період з 25.01.2006 по 21.04.2006. Звертає увагу суду, що у своїй заяві від 23.03.2006 про визнання управління кредитором прострочена заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 47 989,93 грн. відповідачем зазначалась саме як конкурсна вимога, однак її погашення відбулось за рахунок коштів позивача, які управління спрямувало на власний розсуд. Таким чином, вважає, що у своїх запереченнях відповідач фактично повністю погоджується з висновками Вищого адміністративного суду, викладених в ухвалі від 20.12.2016, про неправомірність самостійного зарахування відповідачем сум, спрямованих позивачем на сплату страхових внесків, в рахунок погашення боргу зі сплати штрафних санкцій та пені. Додатково вважає за необхідне пояснити, що суми штрафних санкцій по рішенню №184 накладені на позивача за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 20.01.2006 по 22.01.2008, при цьому, заборгованість за січень 2006 року вже була погашена за рахунок платежів, що надійшли від позивача за період з 25.01.2006 по 21.04.2006, як зазначив сам відповідач. На підставі викладеного, вважає спірне рішення є протиправним та такими, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 15.03.2017 №2694/11 (вх. №7799) та від 13.11.2017 №10283/09 (вх. №31204) та надав додаткові усні пояснення. Зокрема, зазначає, що з розрахунку до оскаржуваного рішення №184 та з банківських виписок, які надавав позивач під час судового розгляду у І інстанції, чітко простежується, що страхові внески сплачувалися позивачем з простроченням строку, встановленого ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто суми штрафних санкцій по рішенню №184 накладені на позивача за несвоєчасну сплату страхових внесків з 20.01.2006 по 22.01.2008. Вважає, що позивач своїми доводами стосовно «неправильного» спрямування коштів спеціалістами управління лише заплутує суд, санкція була накладена за несвоєчасне перерахування коштів, що підтверджується як розрахунком, так і виписками з банку. Стосовно тверджень позивача про порушення строків винесення рішення №184 зазначає, що в період з 20.01.2006 по 22.01.2008 діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів по справі №21/21/06-16/40/07 про банкрутство, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідач не мав змоги внести відповідне рішення під час дії мораторію, тому після затвердження господарським судом Запорізької області мирової угоди по справі №21/21/06-16/40/07 про банкрутство ВАТ «Весна» та надходження відповідної постанови на адресу управління, було винесене оскаржуване рішення. Ураховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ВАТ «Весна» було зареєстроване в УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя як платник страхових внесків.

25 січня 2006 року ухвалою Господарського суду Запорізької області порушено провадження у справі №21/21/06 про банкрутство ВАТ «Весна», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В газеті «Голос України» № 38 від 28.02.2006 опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Весна».

28 березня 2006 року УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя подано до господарського суду Запорізької області заяву (вх. №210) про визнанням кредитором у справі про банкрутство ВАТ «Весна» з майновими вимогами до боржника на суму 356 344,47 грн., із яких недоїмка зі сплати страхових внесків 47 689,93 грн., відшкодування сум пенсій, призначених на пільгових умовах (Список №1 і Список №2) 4 008,16 грн. та 292 400,54 грн. відповідно, штрафна санкція та пеня 12 245,84 грн.

За наслідками розгляду вимог до боржника, до відповідача надійшло повідомлення від розпорядника майна боржника №12/04/06-9 від 12.04.2006, в якому зазначено, що боржником заявлені вимоги не визнані у повному обсязі, у звязку із чим УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя звернулось із скаргою №26.04.2006 №1487/01-08 на таке рішення божника.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 25 січня 2006 року заборгованість (недоїмка) із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ВАТ «Весна» складала 47 689,93 грн. та 12 245,84 грн. борг із сплати штрафних санкцій та пені, застосованих за несвоєчасну сплату страхових внесків.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.11.2007 затверджено мирову угоду між кредиторами та боржником ВАТ «Весна», провадження у справі про банкрутство припинено.

Згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним законом щодо загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, де всіх боржників без винятку застосовуються фінансові санкції та враховується пеня.

На підставі пункту 2 частини девятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 20 лютого 2008 року в.о. начальника УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя винесено рішення № 184 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, яким за несвоєчасну сплату страхувальником страхових внесків на позивача накладено штраф у розмірі 24 773,96 грн. та нарахована пеня у розмірі 6 713,03 грн. за період з 20 січня 2006 року по 22 січня 2008 року.

Позивач з вказаним рішенням відповідача не погодився та оскаржив його до Пенсійного фонду України, проте рішенням від 28.05.2008 №9039/0910 відмовлено у задоволенні скарги на рішення УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя від 20.02.2008 №184, оскаржуване рішення залишене без змін.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені протиправними позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтями 14, 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1058) страхувальниками та відповідно, платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян профспілки, політичні партії, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру. Права та обовязки страхувальників передбачені підпунктом 6 частини другої статті 17 зазначеного Закону №1058, в якій, зокрема, встановлено обовязок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. А відповідно до статті 18 Закону №1058 страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленим цим Законом.

Пунктом 7 частини першої статті 64 Закону №1058 визначено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків. Таким чином, на підставі частини пятої статті 106 Закону №1058 за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 Закону №1058 вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

В тім, позивач із 25 січня 2006 року набув спеціального статусу субєкта господарювання у сфері відновлення платоспроможності боржника, при наявності якого в сулу дії норм абзацом 4 частини четвертої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) на таких субєктів розповсюджується дія мораторію про заборону нараховувати штрафи і пеню, сфера регулювання і застосування яких розповсюджується і на правовідносини з приводу належності виконання грошових зобовязань по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Так, за приписами статей 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. До того ж, мораторій по суті є засобом забезпечення вимог кредиторів і відновлення платоспроможності боржника. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», крім мораторію передбачає додаткові заходи по забезпеченню вимог кредиторів і відновленню платоспроможності, до яких відноситься і заборона нарахування неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного і є похідними від нього.

Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, то не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 20.12.2016 вказав на ту обставину, що у даній справі спір фактично зводиться до встановлення правомірності або протиправності дій відповідача щодо зарахування поточних внесків позивача на погашення заборгованості зі сплати фінансових санкцій за минулі періоди. У разі встановлення факту протиправності таких дій, оскаржувана вимога не може вважатись правомірною, оскільки включає в себе суму таких поточних внесків. Особливістю спору є те, що по відношенню до окремих із зобовязань позивача встановлено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оскільки під час дії мораторію виключається можливість виконання зобовязань, на які він поширюється, визначальним для правильного вирішення цієї справи, на думку суду касаційної інстанції, є розмежування зобовязань позивача перед пенсійним органом відповідно до строків їх виконання.

За таких обставин зобовязання, строк виконання яких настав на 25 січня 2006 року можуть виконуватись лише в процедурі провадження у справі про банкрутство в порядку господарського судочинства (конкурсні зобовязання). Їх погашення або включення до вимоги пенсійного органу є протиправним.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Весна» з 25.01.2006 по 21.04.2006 включно сплатило суму збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 89 524,63 грн.

За рахунок сум, які надійшли від боржника у період з 25.01.2006 по 21.04.2006 включно у розмірі 89 524,63 грн., УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій, відповідно до частини пятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зарахована сума у розмірі 59 935,77 грн. Інша частина суми зарахована в рахунок сплати недоїмки із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, яка виникла після порушення провадження у справі про банкрутство.

Отже, судом встановлено та представником відповідача не заперечене, що суми, спрямовані позивачем на сплату страхових внесків саме за поточний період, були зараховані УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на погашення боргу зі штрафних санкцій та пені.

Таким чином, УПФУ у Хортицькому районі м. Запоріжжя рішення 20.02.2008 №184 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, винесено без врахування фактичних обставин та суперечить діючому законодавству.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення №184 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхувальником внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 20.02.2008, прийняте Правобережним обєднанням управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

Присудити на користь Приватного акціонерного товариства «Індустріальний парк «Весна» за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя суму судового збору 03,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак