Справа № 225/4740/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року справа №225/4740/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду від 31 жовтня 2017 р. у справі № 225/47/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2017 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (надалі - відповідач, Управління) про визнання незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, які полягають у невиплаті пенсії та зобов'язання відповідача поновити пенсійні виплати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що отримував пенсію за віком з 01.09.2014 року, однак з серпня 2017 року відповідачем припинено виплату його пенсії у зв'язку з тим, що не надано довідки про взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи. Оскільки з 26.04.2017 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, вважає, що він не має статусу внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо припинення з 01.08.2017 року виплати пенсії ОСОБА_2 протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2017 року.

Постанову в частині виплати ОСОБА_2 пенсії за один місяць допущено до негайного виконання.

Зобов'язано відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом (а.с. 39-43) .

Відповідач, вважаючи таку постанову суду першої інстанції, що винесена з порушенням норм матеріального права, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до вимог Закону № 1706, необхідними умовами для поновлення виплати пенсії є фактичне перебування на території підконтрольній Україні, а відсутність внутрішньо-переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушення обов'язкової умови для отримання соціальних виплат. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що дії Управління щодо припинення виплати пенсії позивачу не суперечать чинному законодавству, оскільки 26.04.2017 року позивача знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та 26.04.2017 року місце проживання зареєстровано в АДРЕСА_1, за якою, відповідно до Витягу програмного забезпечення для обрахунку та призначення пенсії зареєстровано ще 12 осіб тимчасово переміщених. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Отже за наявності у особи письмової відмови у взяття на облік відповідно до Порядку № 509 та документів, що підтверджують місце проживання (реєстрація в паспорті або довідка відповідальних органів з місця проживання (реєстрації)) на території, яка контролюється українською владою, відповідно територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання поновлює пенсійну виплату.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Розпорядженням відповідача № 5976 від 29.01.202015 ОСОБА_2. взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_3, на підставі даних електронної справи та особистої письмової заяви позивача від 14.10.2014 року.

01.03.2016 року виплата пенсії позивачу була зупинена до з'ясування фактичного місця проживання.

22.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, та надав довідку № від 19.11.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Департаментом соціального захисту населення Торецької міської ради 22.04.2016 року. В зазначеній довідці вказана адреса фактичного місця проживання позивача: АДРЕСА_4.

10.08.2016 року, відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 6 від 28.07.2018 року, у зв'язку з підтвердженням факту проживання позивача за зазначеною адресою, виплату пенсії позивачу було поновлено з 01.03.2016 року.

З 01.04.2017 року виплату було припинено на підставі Списку Державної прикордонної служби України.

Відповідно даних паспорту позивача з 26.04.2017 року, позивач зареєстрований в АДРЕСА_1. Виплата пенсії проводилася до 01.08.2017 року.

Відповідач наполягає на тому, що припинення виплати пенсії з 01.08.2017 року сталося у зв'язку з тим, що позивачем не було надано довідку про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи до з'ясування фактичного місця проживання та у зв'язку з відсутністю у відповідача інформації про реєстрацію особи в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому, задовольнив позов

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058, однак відповідного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу Управлінням не приймалось.

В якості підстави для припинення виплати позивачу його пенсії, відповідач посилається на на відсутність інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб внаслідок непідтвердження фактичного місця проживання позивача.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у паспорті позивача чітко зазначено, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, тобто з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 позивача знято.

Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 позивач не повинен подавати до відповідача для поновлення виплати пенсії, оскільки він не є внутрішньо переміщеною особою.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що стаття 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якій зазначені підстави для припинення виплати пенсії, перелік підстав для припинення виплати пенсій не є вичерпним та може регулюватися іншими нормативно-правовими актами, у зв'язку з чим, пенсію позивачу припинено у зв'язку з відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб внаслідок непідтвердження фактичного місце проживання позивача.

Колегія суддів зазначений довід апелянта до уваги не приймає, оскільки стаття 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а такої підстави для припинення виплати пенсії, як «відсутність інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб внаслідок непідтвердження фактичного місце проживання» зазначена стаття не містить.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що припинення виплати позивачу його пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання та із відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

Слід також зазначити, що згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання позивача спростовується матеріалами справи, а щодо відсутності інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, колегія суддів звертає увагу, що зазначене не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на отримання пенсії.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо висновку першої інстанції про звернення постанови до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконується рішення суду про присудження виплати пенсії, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про звернення постанови до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць є правомірним.

Щодо висновку суду першої інстанції про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, які полягають у невиплаті пенсії та зобов'язання відповідача поновити пенсійні виплати задоволено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, зазначаючи, що відповідний звіт дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області повинно подати до 20 січня 2018 року.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2017 року.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду, Донецька область від 31 жовтня 2017 року у справі № 225/4740/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного адміністративного суду Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць