Справа № 750/8825/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8825/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Провадження № 2-а/750/1183/17 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А
13 грудня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просила визнати протиправною відмову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (надалі за текстом «Управління») у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача зарахувати у пільговий стаж періодів роботи телефоністкою міжміського телефонного зв`язку з 14.11.1983 року по 30.04.1984 року та з 06.03.1997 року по 30.09.2005 року та призначити пенсію на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Управління в зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи позивача телефоністкою міжміського телефонного зв`язку з 06.03.1997 року по 21.08.1997 року. Зобов`язано відповідача зарахувати період роботи ОСОБА_1 телефоністкою міжміського телефонного зв`язку з 06.03.1997 року по 21.08.1997 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.
В апеляційній Управління, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданому 29.04.2000 р. Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно записів у трудовій книжці серія НОМЕР_2 , позивач 14.11.1983 року була прийнята на роботу ученицею телефоністки міжміської телефонної станції на підставі наказу № 114/к від 10.11.1983 року.
Наказом № 44/к від 28.04.1984 р. ОСОБА_1 присвоєно 3 клас телефоністки міжміської телефонної станції.
20.12.1993 року позивач звільнилась з роботи за власним бажанням.
З 06.03.1997 р. по 30.09.2005 р. позивач працювала на посаді телефоністки міжміської телефонної станції військової частини НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 27.03.2017 року № 54, позивач з 06.03.1997 року по 30.09.2005 року виконувала роботу телефоністки, що постійно працює з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією.
Позивач 07.04.2017 року звернулась до Управління із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах.
Листом від 05.05.2017 року № 787/02/У-7 відповідач відмовив у призначенні пенсії.
Така відмова обґрунтована тим, що до пільгового стажу роботи за Списком № 2 підлягає зарахуванню період роботи з 01.05.1984 р. по 20.12.1993 р. (9 років 7 місяців 20 днів), оскільки робота на посаді учениці телефоністки міжміської телефонної станції не підлягає включенню до пільгового стажу, а після 21 серпня 1992 р. робота із шкідливими умовами праці має бути підтверджена атестацією робочого місця.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII (надалі за текстом «Закон № 1788-XII») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки які народилися з 01.04.1966 по 30.09.1966 після досягнення ними 51 року 6 місяців.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Це положення відтворене в пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, яким визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно пункту 20 цього Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, оскільки факт роботи позивача на посаді, що дає право на пенсію на пільгових умовах, підтверджено, як записами у трудовій книжці, так і довідками № 09/2-17-5 від 08.07.2016 р., № 09-1 від 10.03.2017 р., № 54 від 27.03.2017 р., слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Твердження відповідача про те, що період роботи ОСОБА_1 по посаді із шкідливими умовами праці після 20.08.1992 р. не підтверджено результатами атестації робочого місця обґрунтовано не взято судом до уваги.
Згідно пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 1 серпня 1992 р., що набрала чинності 21.08.1992 р., передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Тобто, атестація робочого місця позивача мала бути проведена у період з 21.08.1992 р. по 21.07.1997 р.
При цьому, поза межами граничного строку проведення атестації суд першої інстанції залишив позовні вимоги без задоволення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що ним не приймалось рішення за заявою ОСОБА_1 , а листом від 05.05.2017 року № 787/02/У-7 лише надано роз`яснення вимог чинного законодавства є помилковим.
Той факт, що Управління в порушення вимог чинного законодавства не прийняло рішення за заявою про призначення пенсії, не може бути підставою для позбавлення права на пенсійне забезпечення.
За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 18 грудня 2017 р.