Справа № 816/1623/16
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 р.Справа № 816/1623/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - Боровик Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2017 по справі № 816/1623/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2017 задоволено адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5.) до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві).

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Полтаві від 06.06.2016 № , рішення ДПІ у м. Полтаві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.06.2016 № .

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що завищення позивачем величини витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу від провадження господарської діяльності на загальну суму 208654,66 грн, оскільки позивачем включено до їх складу у 2013 році вартості придбаного дизельного палива у розмірі 23581,11 грн, яке було використано для вантажних перевезень, проте, оплата за які була здійснена покупцями у 2014 році, при цьому вказані витрати задекларовані позивачем у 2013 році. Також, за твердженням відповідача, позивачем протиправно до складу витрат у 2014 році включено вартість придбаного дизельного палива у розмірі 39138,23 грн, яке було використано для вантажних перевезень, водночас, оплата за які була здійснена покупцями у 2015 році, а витрати на придбання пального платником задекларовано у 2014 році. Відповідач зауважив, що ФОП ОСОБА_5 у 2013 році до складу витрат включено вартість придбаного дизельного палива на суму 88048,94 грн, а також дизельного палива та газу скрапленого, використання яких не підтверджено у господарській діяльності платника податків.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 20.04.2016 по 13.05.2016 проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт № 1520/16-01-13-05-10/НОМЕР_3 від 20.05.2016 (далі -Акт).

За висновками акту перевірки відповідачем винесені 06.06.2016:

податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 40132,98 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 32106,38 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8026,60 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_5 застосовано штрафні санкції у сумі 9991,99 грн.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, визначено статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПК Укпаїни).

Згідно з пунктом 177.1 зазначеної статті доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат згідно з положеннями підпунктів 139.1.1 та 139.1 9 пункту 139 статті 139 ПК України витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів зазначає, що спірне донарахування грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб контролюючим органом здійснено на підставі висновків акту перевірки про завищення позивачем величини витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу від провадження господарської діяльності на загальну суму 208654,66 грн.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем придбано у ТОВ "Євротрейд Україна" паливно-мастильні матеріали, що підтверджується відповідними накладними.

Позивач на підтвердження використання придбаних паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності зазначив, що основним його видом діяльності є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), а тому протягом 2013-2014 років позивачем укладались ряд договорів, згідно з якими позивач виконував перевезення вантажів на належному йому транспорті. Так, позивачем до суду надані посвідчені копії договорів перевезень, актів виконаних робіт та товарно-транспортних накладних з такими контрагентами: ТОВ "Лісвуглепром", ТОВ "Українське зерно", ТОВ "Ромак і Партнери", ТОВ "Фанн-Транс", ПП "Промприлад", ТОВ "Інбел", ТОВ "Фірма "Корадо-Імпекс", ТОВ "Оптікорм", ТОВ "ТД "Новакор" у 2013 році, та ТОВ "Лісвуглепром" - у 2014 році.

Відповідач як під час перевірки, так і під час судового розгляду справи жодних зауважень з приводу оформлення документів, які підтверджують використання придбаного пального у господарській діяльності позивача з указаними контрагентами, не надав.

Вищенаведене свідчить про те, що при здійсненні господарської операції з надання послуг перевезення позивач мав на меті отримання прибутку і здійснював свою діяльність у відповідності із визначеними цілями, однак його діяльність не дала очікуваного результату з незалежних від нього причин, що спростовує висновки відповідача про здійснення ним негосподарської діяльності (без отримання доходу). Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської. Неотримання підприємцем доходу від окремої господарської операції у тому періоді, коли ним фактично були понесені витрати, не свідчить про те, що така операція не пов'язана з його господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції. Проте, сторони не заперечували той факт, що дохід позивачем було отримано на наступний після понесення витрат рік.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі № 21-13а11 (номер в ЄДР судових рішень 14405498).

Доводи апеляційної скарги про те, що у 2013 році позивачем не було використано придбане дизельне паливо на суму 88048,94 грн. колегія суддів вважає необгрунтованими, так як вказане паливо є залишками в баках вантажних автомобілів, оскільки специфіка підприємницької діяльності позивача - надання послуг з перевезення - передбачає безперервний процес купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів.

Доводи апеляційної скарги щодо непов'язаності операції з придбання дизельного пального з господарською діяльністю позивача у зв'язку з тим, що подорожні листи, оформлені позивачем у період з січня по листопад 2013 року, не відповідають формі, затвердженій наказом від 29.12.1995 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля", оскільки окремі недоліки такого документу як подорожній лист, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з використання товару в господарській діяльності. До того ж суд зазначає, що вказані подорожні листи містять реквізити щодо протяжності маршруту, середнього розходу палива, кількість фактично використаного палива та залишку у баках кожного з автомобілів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи надані сторонами докази по справі в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що податковим органом, як суб"єктом владних повноважень, не було надано належних доказів, які свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей, а також про спрямованість дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Щодо посилань апелянта на не підтвердження використання у господарській діяльності платника податків бензину та газу скрапленого колегія суддів зазначає наступне.

Позивач є власником транспортного засобу легкового седану Chevrolet Aveo SF69Y ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5

Позивачем придбано у ТОВ "Євротрейд Україна" паливно-мастильні матеріали згідно з накладними №38 від 31.12.2013 (бензин у кількості 105 л; газ скраплений у кількості - 291 л), № 50 від 30.11.2013 (бензин у кількості 95 л; газ скраплений у кількості 280 л), № 31-12-34082 від 31.12.2013 (газ скраплений у кількості 70 л), № 28-02-16198 від 28.02.2013 (газ скраплений у кількості 68 л).

Згідно письмових пояснень позивача, вищезазначений автомобіль Шевроле Авео використовується позивачем у господарській діяльності, реєстраційний номер НОМЕР_4, який заправляється бензином та скрапленим газом, для укладення договорів, підписання актів виконаних робіт, закупівлі запчастин, проведення огляду автомобілів тощо. Так, позивач надав суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Chevrolet Aveo SF69Y ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_4, власником якого є позивач та згідно з яким тип пального транспортного засобу "S" (змішаний).

З метою підтвердження використання особистого легкового автомобілю позивача в господарській діяльності та документального підтвердження розміру витрат пального позивачем надано до суду докази використання вказаного транспортного засобу в господарській діяльності з зазначенням дати виїзду автомобіля, напрямку руху, протяжності маршруту, кількості витрачених паливних матеріалів, а також накладні на придбання бензину та газу скрапленого, укладені договори з контрагентами, акти списання паливно-мастильних матеріалів; пояснення позивача про безпосередній зв'язок здійснення витрат на забезпечення пальним легкового автомобілю із господарською діяльністю позивача

З урахуванням наведеного, оскільки метою використання вищезазначеного транспортного засобу є використання у власній господарській діяльності, а саме: укладення договорів, підписання актів виконаних робіт, закупівлі запчастин, проведення огляду автомобілів тощо, а також документального підтвердження позивачем зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на включення зазначених сум (газу скрапленого на загальну суму 37937,01 грн. та бензину на загальну суму 15681,80 грн.) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням господарської діяльності.

Посилання апелянта на необхідність сплати позивачем єдиного внеску, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки нарахування єдиного внеску пов'язано з розміром доходів (прибутку), отриманих від діяльності платника, проте порушень ФОП ОСОБА_5 щодо завищення витрат, пов'язаних з придбанням паливно-мастильних матеріалів у 2013-2014 роках судом не встановлено, а тому позивачу безпідставно визначено заниження суми єдиного внеску.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року по справі № 816/1623/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.І. Сіренко О.А. Спаскін
Повний текст ухвали виготовлений 15.12.2017