Справа № 2а/2470/3259/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2470/3259/11
Головуючий у 1-й інстанції: Ватаманюк Р.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Чернівці на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Чернівці про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Чернівці про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № . Позовні вимоги мотивовано тим, що ДПІ у м.Чернівці було проведено виїзну позапланову документальну перевірку суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 за період з 09.07.2008 року по 08.07.2011 року, в ході якої встановлено порушення вимог пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт №1978/17/121/3 від 05.10.2011 року, на підставі якого ДПІ у м.Чернівці прийнято податкові повідомлення-рішення № , № , № . Вважаючи рішення податкового органу протиправними, просив визнати їх такими і скасувати.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.12.2011 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.12.2011 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, ФОП ОСОБА_2 зареєстрований, як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 05.12.1994 року (а.с. 25) та перебуває на податковому обліку в ДПІ у м.Чернівці з 05.12.1994 року.

05.10.2011 року працівниками ОДПС було проведено виїзну позапланову документальну перевірку суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_2, за результатами якої було складено акт від 05.10.2011 року №1978/17/121/НОМЕР_4. Перевіркою було виявлено порушення вимог пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889-IV, а саме із сум 12 421 грн. та 49 774 грн., які згідно актів прийнятих виконаних будівельних робіт форми КБ-2в відносяться на оплату праці працівників (заробітна плата), податок з доходів фізичних осіб не утримувався та не перераховувався до бюджету. Також встановлено, що позивач не сплатив своєчасно суми самостійно визначеного грошового зобов'язання по єдиному податку за лютий, березень, червень, серпень, вересень, жовтень 2009 р. та за березень, серпень 2010 р.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.Чернівці було визначено позивачу грошові зобов'язання з податку і доходів найманих працівників на суму 9 329,25 грн. за основним платежем та 2 332,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 11 661,56 грн. згідно ППР № від 24.10.2011 року; нараховано штраф у розмірі 139,54 грн. за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб та штраф у розмірі 0,03 грн. за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб згідно ППР № (а.с. 22-24).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції виходив із того, що Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-IV, (тут і далі - в редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин) визначає платників такого податку, об'єкт оподаткування, ставку податку, порядок його нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету, відповідальність за недотримання цього порядку .

Відповідно до пунктів 1.15, 1.17 ст. 1 Закону N 889-IV податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Працедавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності (включаючи самозайнятих осіб), яка укладає трудові договори (контракти) з найманими особами та несе обов'язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати цього податку до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов'язки, передбачені законами.

Згідно ст. 2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою за правилами ст. 24 КЗпП України. Додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою-підприємцем. Отже, однією з умов для набуття статусу податкового агента є факт використання праці найманих осіб та виплати таким особам заробітної плати (інших виплат та винагород).

Відповідно до п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав суду доказів на обґрунтування своїх висновків про використання позивачем праці найманих фізичних осіб (трудових договорів), нарахування та виплати на їх користь будь-якої винагороди. Разом з тим, з акту проведеної перевірки вбачається, що згідно інформаційних баз даних ДПІ у м. Чернівці позивач у своїй діяльності найману працю не використовує

З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність і незаконність прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2011 року.

Посилання апелянта на фактичне використання найманої праці позивачем, що, на думку податкового органу, підтверджується згідно актів приймання виконаних підрядних та будівельних робіт, в яких позивачем відображені суми, які він виплатив як заробітну плату, колегія суддів відхиляє, оскільки розцінює їх як припущення.

Крім того, вирішуючи спір щодо несвоєчасності сплати позивачем суми самостійно визначеного грошового зобов'язання по єдиному податку за лютий, березень, червень, серпень, вересень, жовтень, 2009 р. та за березень, серпень 2010 р., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 року № 727/98 не передбачається форми, порядку складання або обов'язку подачі платником єдиного податку податкових декларацій з цього виду платежу, які б підпадали під визначення, що зазначене в п. 1.11 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»вiд 21.12.2000р. №2181-III.

З вказаних обставин, колегія суддів погоджується із тим, що протягом 2009-2010 років відповідальність за несвоєчасну сплату податку законодавством не передбачалась, а посилання ДПІ у м. Чернівці на положення ст. 126 ПК України є безпідставними.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Чернівці, - залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року, -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.