Справа № 442/3712/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10723/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів Носа С.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, третя особа виконавчий комітет Дрогобицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2017 позов задоволено в частині визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач., який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, оскільки квартал індивідуальної забудови на вул. Парковій у м. Дрогобичі, де позивач бажав отримати земельну ділянку, не був затверджений.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

У справі встановлено, що 10.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицької міської ради з клопотанням про відведення земельної ділянки площею 0, 07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі вул. Паркової у м. Дрогобичі, в якому просив відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Дрогобицької міської ради від 30.11.2016 № 465 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 700 кв. м. в районі вул. Паркової для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (підпункт 1.4 пункту 1 рішення).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії відповідача, не відповідають вимогам ст. 24 Конституції України, ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України, а саме Дрогобицькою міською радою відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою без будь-якого обґрунтування.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом б частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пунктів а та б частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності заборонено змінювати цільове призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території.

Відповідно до статті 16 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що планування території на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

У статті 19 цього ж Закону, вказано, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану територій .

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 17.04.2013 № 82 надано дозвіл на виготовлення проекту детального планування територій м. Дрогобича в районі вул. Паркової.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 11.05.2016 № 112 дозволено комунальному підприємству Управління капітального будівництва Дрогобицької міської ради виступити замовником з проектування та будівництва інженерно-транспортної інфраструктури індивідуальної забудови кварталу на вул. Парковій у м. Дрогобичі.

Станом на час прийняття рішення відповідача від 30.11.2016 № 465 про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, квартал індивідуальної забудови на вул. Парковій у м. Дрогобичі не був затверджений.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та беручи до уваги наведені норми матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку, що у Дрогобицької міської ради були наявні всі підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України, оскільки квартал індивідуальної забудови на вул. Парковій у м. Дрогобичі, де позивач бажав отримати земельну ділянку, не був затверджений.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустився порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з отриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для її скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради частково задовольнити. Скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року у справі № 442/3712/17 в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 14.12.2017.