Справа № 810/3919/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3919/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року № 810/3919/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ІНТЕРПІДШИПНИК" до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ІНТЕРПІДШИПНИК" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 28.07.2017 № UA125110/2017/110266/2.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що декларантом було вірно обрано основний метод визначення митної вартості – за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Відповідачем в електронному повідомленні взагалі не зазначено, які складові митної вартості товару необхідно підтвердити та відносно яких числових значень складових митної вартості у відповідача є сумніви, які необхідно підтвердити шляхом надання додаткових документів. У зв’язку з чим, оскаржуване рішення митного органу є протиправним.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача позовних вимог не визнав, надав до суду письмові заперечення в яких стверджував, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, оскільки декларантом не було виконано законних вимог митного органу щодо надання документів на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Згідно з частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

Представником декларанта ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРПІДШИПНИК» - митним брокером ТОВ «Заммлер Україна» 27.07.2017 для митного оформлення було подано електронну митну декларацію, яка зареєстрована Київською митницею ДФС UA125110 за № UA125110/2017/412796.

Посадовою особою митного органу 27.07.2017 надіслано електронне повідомлення/запит до вказаної електронної митної декларації, в якому було зазначено, що документи містять розбіжності та не містять інформації щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, в інвойсі наданому до митного оформлення від 26 червня 2017 року зазначено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з дати інвойсу, тридцятиденний термін минув, але оплати за товар до митного органу не надано. В поданому коносаменті зазначено «FreightCollect», тобто фрахт повинен бути сплачений вантажо отримувачем в порту призначення, що суперечить умовам поставки товару CFR Одеса, зазначених в митній декларації та товаро супровідних документах.

В електронному повідомленні інспектор просила надати наступні додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів: договір (угоду, контракт) із третіми особами пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти, (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення та страхового полісу; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Представником декларанта ТОВ «Заммлер Україна» додатково було надано запитувані документи, а саме Експертну довідку № Фц-17/670 від 28 липня 2017 року та лист SKB Industrial Sp. z.o.o. (Польща) від 28 липня 2017 року.

Проте, київською митницею ДФС 28.07.2017 винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA125110/2017/110266/2.

Вважаючи вказане рішення митного органу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 544 Митного кодексу України основними завданнями, що покладені на органи доходів та зборів є, зокрема такі:

- забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань державної митної справи;

- забезпечення виконання зобов'язань, передбачених міжнародними договорами України з питань державної митної справи, укладеними відповідно до закону;

- забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України;

- застосування передбачених законом заходів митно-тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, здійснення контролю за дотриманням усіма суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та громадянами встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення окремих видів товарів через митний кордон України.

Митниця у розумінні ст. 546 МК України є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Згідно ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

При цьому, митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до Митного кодексу України та інших законів України (ч. 2 ст. 318 МК України).

Форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю (ч.1 ст. 320 МК України).

Виключність повноважень митниць щодо здійснення державної митної справи, тобто митного контролю та митного оформлення, закріплено ст. 8 МК України.

Митний контроль, відповідно до п. 24 ч.1 ст. 4 МК України, являє собою сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 23 ч. 1 цієї ж статті митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Разом з тим, митні формальності – сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі та транзиту через її території товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування – з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч.1 ст. 248 МК України).

Відповідно до ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.

Митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються Митним кодексом України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч. 6 ст. 257 МК України).

Відповідно до ст. 334 МК України митні органи вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою покладено на митні органами, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення контролю та встановлені цим кодексом.

Особи, які здійснюють переміщення товарів через митний кордон України, зобов’язані надавати митним органам такі документи та відомості, необхідні для здійснення контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі. (ч. 2 ст. 334 МК України).

Статтею 335 МК України передбачено перелік документів та відомостей, які необхідні для митного контролю.

Відповідно до ст. 49 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України – це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним зобов’язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. (п. 1 ч.5 ст. 54 МК України)

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч. 2 ст. 53 МК України.

У разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов’язані надати такі додаткові документи (ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно ч. 1 ст. 54 МК України.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 54 МК України визначено обов’язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов’язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів та зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч. 3 ст. 54 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість

При цьому, у Рішенні про коригування митної вартості обов’язково зазначається про право декларанта на випуск товару у вільний обіг за умови надання гарантій, передбачених розділом Х МК України у разі незгоди з таким рішенням. Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст. 55 МК України).

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним вартості. (ч. 8 ст. 55 МК України). Орган доходів та зборів, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та виносить письмове рішення щодо визнання чи невизнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.6 ст. 54 МК України орган доходів та зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком 631.

Щодо позовних вимог в частині оскарження рішення про коригування митної вартості товарів від 28.07.2017 №UAI125110/2017/110266/2.

Як встановлено судом, 27.07.2017 декларантом Позивача заявлено до митного оформлення за митною декларацією (далі - МД) №125110/2017/412796 товар «підшипники роликові конічні та сферичні, Виробник: ZHZ Bearing Manufacture Limited, Країна виробництва: СN, Торгівельна марка: ZHZ».

Декларантом обрано основний метод визначення митної вартості – за ціною договору щодо товарів, як імпортуються.

У графі 44 ЕМД відповідно до Порядку 651 декларантом позивача зазначено перелік документів, які були надані до митного оформлення.

При здійсненні аналізу документів, наданих при митному оформленні товарів, що заявлялись за митною декларацією від 27.07.2017 № 125110/2017/406069, митним органом виявлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності. які стосуються числових значень складових митної вартості.

Так, за ЕМД від 27.07.2017 №UA125110/2017/412796 умови поставки зазначено у графі 20 - CFR Одеса. Ці умови поставки визначено також у інвойсах від 26.06.2017 №№17-049, 17- 050.За умовами поставки CFR Одеса згідно Інкотермс-2000 передбачено, що обов’язок здійснити поставку, укласти договір перевезення та нести витрати на фрахт до визначеного порту покладаються на Продавця товару, яким за контрактом від 21.04.2015 №ІРК-46 є SKB Industrial Sp.z.o.o. (Польща).

При цьому, відповідно до п. 10.2 контракту від 21.04.2015 №ІРК-46 жодна із сторін не має права передавати свої права та обов’язки по даному Контракту третій особі.

Як вбачається із графи 2 ЕМД від 27.07.2017 №UA125110/2017/412796 та коносаменту від 10.05.2017 №SZ0W17050037B фактичним відправником товару на адресу ТОВ «ТД Інтерпідшипник» є ZHZ Bearing Manufacture Limited (Китай).

При цьому, у коносаменті від 10.05.2017 №SZ0W17050037B міститься напис «Freight collect», який відповідно до морського торгівельного словника означає, що фрахт підлягає оплаті вантажоодержувачем у порту призначення.

Вантажоодержувачем товару відповідно до того ж коносаменту від 10.05.2017 №SZ0W17050037B є ТОВ «ТД Інтерпідшипник», а отже саме на Позивача покладається сплата фрахту, тобто витрат на транспортування спірного товару до порту призначення.

Отже, до митного оформлення за ЕМД від 27.07.2017 №UА125110/2017/412796 не надано документів, що підтверджують вартість транспортних витрат та взагалі не включено витрати на транспортування до митної вартості товару.

Також за відомостями, наведеними у інвойсах від 26.06.2017 №№17-049, 17-050 строк оплати спірного товару - 30 днів з дати інвойсу. Вищенаведені умови здійснення спірної поставки свідчать про те, що оплата за товар станом на 26.07.2017 вже здійснена.

Позивачем не надано до митного оформлення банківських документів, які підтверджують сплату за оцінюваний товар за вартістю, визначеною у рахунках від 26.06.2017 №№17-049,17-050.

На підставі викладеного відповідачем зроблено висновок про неможливість підтвердження заявленого методу визначення митної вартості товарів.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано додаткові документи згідно переліку, викладеного в електронному повідомленні.

Суд погоджується з висновком митного органу стосовно того, що у строк, встановлений ч. 3 ст. 53, п. 2 ч. 2 ст. 255 МК України, декларантом надано додаткові документи не у повному обсязі. При цьому, надані додаткові документи не підтверджували об’єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки містили додаткові розбіжності.

Так наданий додатково фінальний інвойс від 22.03.2017 №FI20170322 неможливо жадним чином пов’язати зі спірною поставкою товарів, оскільки безпосередньо листом SKB -Justrial Sp. z о.о. від 28.07.2017 повідомлено, що поставки № 17-049 та 17-050 здійснені лише за супроводу інвойсу № РІ20170504 від 04.05.2017.Такого інвойсу Позивачем до митного оформлення не надано. Виписка City Handlowy не підтверджує сплату ТОВ «ТД Інтерпідшипник» вартості товару за інвойсами №17-049 та №17-050 від 26.06.2017. Ця виписка містить посилання на фінальний інвойс від 22.03.2017 №FI20170322, який не стосується спірних поставок, а тому не можу бути застосований як документ, що підтверджує заявлену митну вартість. Еспертна довідка Київської обласної (регіональної) ТПП від 28.07.2017 №Фц-17/670 також не містить даних, що дозволяли б підтвердити заявлену митну вартість.

Серед документів, поданих експерту, містяться документи, які не надавались до митного оформлення. Використання відомостей, що грунтуються на таких документах, з метою підтвердження заявленої митної вартості неможливе.

Крім того, за змістом висновку експертом фактично не здійснено аналіз цін на подібні (аналогічні) товари.

Разом з тим, у разі застосування порівняльного методу, відповідно до п. 48 Національного стандарту № 1, інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям: - умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості; - продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати; - умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.

Експертом не зроблено жодного розрахунку, який свідчив про достовірність, об’єктивність наведеної інформації.

Крім того, відповідно до Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2013 №1440, оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел, їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому, зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатись у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього.

Однак, вказуючи посилання на джерело їх отримання, експерт не наводить жодного конкретного товару, який взято для порівняння та не додає такої інформації у додатках.

При цьому, варто зауважити, що п.7.3 цих висновків, експерт самостійно вказує на те, що використана ним інформація вважається досить вірогідною, однак експерт не гарантує у будь-якій формі факт її достовірності.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов’язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України декларант подає разом з митною декларацією документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а у разі якщо ці документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант зобов’язаний на письмову вимогу митниці подати протягом 10 календарних днів додаткові документи.

Також суд зазначає, що надання визначеного митницею переліку документів є обов’язком декларанта, який визначений Митним кодексом України, та не ставиться у залежність від бажання декларанта чи його власної думки стосовно доцільності надання таких документів.

Отже, декларантом не виконано вимоги ч. 2 ст. 53 МК України, тобто, не надано обов’язкові для підтвердження заявленої митної вартості документи.

Суд погоджується з висновком митного органу стосовно того, що відомості у наданих до митного оформлення документах не дають можливості підтвердити числові значення складових митної вартості та ціни товару.

Частиною 2 ст. 58 МК України визначено, що у випадку, коли використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні – метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, як імпортуються, не застосовується.

З урахуванням відсутності достовірних відомостей щодо числових значень таких складових, митний орган не мав можливості визнати заявлену декларантом митну вартість, оскільки розрахунки можуть здійснюватися лише на основі достовірних та об’єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, як визначено ч. 9 ст. 58 МК України.

Враховуючи викладене, метод визначення митної вартості за ціною контракту не міг бути застосований.

Крім того, як пояснив відповідач, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 55 МК України консультація у письмовому вигляді проводиться лише на вимогу декларанта, а такої вимоги не було заявлено, то у даному випадку консультація здійснювалася в усному порядку.

При цьому, факт проведення такої консультації зафіксовано у графі 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів від 28.07.2017 №125110/2017/110266/2.

Щодо виконання митним органом обов’язку послідовного застосування методів визначення митної вартості, суд зазначає наступне.

Як пояснив відповідач, другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б – за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України було неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних за характеристиками товарів саме за ціною договору, та відсутність інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів за характеристиками, вироблених в тій же країні, що й імпортований позивачем. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів.

Методи визначення митної вартості 2в та 2г – на основі віднімання та додавання вартостей – не могли бути застосовані у зв’язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому згідно ст.ст. 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також була відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не могли бути застосовані.

Натомість, у митного органу була наявна інформація, що відповідає ч. 2 ст. 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ – резервного. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: МД від 20.04.2017 №UА125110/2017/406230, №UА125110/2017/406237.

Оскільки додаткові документи декларантом надано не в повному обсязі, а також враховуючи наявність розбіжностей у наданих документах, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення митним органом винесено правомірно, а застосування резервного методу в даному випадку повністю відповідає вимогам закону.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ІНТЕРПІДШИПНИК" - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.