Справа № 161/15083/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11484/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання у семиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (МВС України) висновку щодо можливості проведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМ України від 12.05.2007 року №707.

Також позивач просив зобов'язати відповідача подати розпорядникові бюджетних коштів (МВС України) у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою КМ України від 12.05.2007 року №707, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) та установлення групи інвалідності.

Постановою від 01 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що чинним законодавством України передбачені державні гарантії правового і соціального захисту осіб рядового і начальницького складу ОВС та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, встановлені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію», Законом України від 24.03.1998 року «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Отже, суд не врахував, що положення постанови №707 в частині виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю поширюються і на позивача, адже, пунктом 3 цієї постанови доручено завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року. При цьому, суд не прийняв до уваги, що до відповідача та до суду із позовними вимогами він звернувся у 2017 році та не застосував до спірних правовідносин положення постанов №593 та №707, якими ліквідовано інститут обов'язкового державного особистого страхування працівника міліції й замінено страхову виплату виплатою одноразової грошової допомоги та визначено порядок розрахунку й виплати цих сум та органи, на які покладено обов'язок з їх виплати (органи внутрішніх справ).

Пунктом 2 постанови КМ України №850 від 21.10.2015 року було передбачено: особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 року N9208-VIII «Про внесення змін до статті 23 ЗУ «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою КМ України №707 від 12.05.2007 року.

Також позивач зазначає, що суд не прийняв до уваги, що єдиною умовою виплати одноразової грошової допомоги у розмірі чотирирічного грошового забезпечення для інвалідів II групи є установлення інвалідності під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 пенсіонером органів внутрішніх справ та є інвалідом війни 2 групи. Наказом начальника УМВС України у Волинській області від 03 березня 2000 року №27 він був звільнений з ОВС у відставку відповідно до п.65 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

23 лютого 2000 року йому була встановлена ІІ група інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним із виконання службових обов'язків.

01 листопада 2002 року Волинська обласна дирекція ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_1 страхову суму у розмірі 2 460,00 грн., у зв'язку з втратою працездатності, однак ця сума, на думку позивача, не відповідала розміру, визначеному законодавством.

02 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка відповідно до Додатку до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 2 групи.

Листом від 11 серпня 2017 року №7/440 відповідач відмовив позивачу у виплаті у зв'язку з тим, що страхова виплата йому була уже виплачена.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача з тих підстав, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, оскільки у 2002 році йому не була виплачена страхова виплата у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що страховий випадок з ОСОБА_1 стався до введення в законодавство соціального забезпечення працівників ОВС у вигляді одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності.

Також суд врахував, що позивач на підставах та в порядку, який діяв станом на день настання страхового випадку (встановлення інвалідності) отримав від НАСК «Оранта» страхове відшкодування, не оскаржував дії страхової компанії щодо неналежного, на його думку, розміру цього відшкодування, не звертався до органів МВС з заявою про виплату страхової суми у порядку, який визначений постановою №593, а тому дійшов висновку про відсутність будь-яких підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю працівника міліції, яка передбачена постановою №707.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови державного страхування осіб рядового і начальницького складу, на час отримання позивачем групи інвалідності, були передбачені постановою Кабінету Міністрів від 29.06.1991р. № 59 «Про порядок і умови державного обов'язкового страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України».

Відповідно до пункту 3 вказаного Положення вимоги про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред'явити страховику (НАСК «Оранта») лише протягом трьох років з дня настання страхової події.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 № 328-V було внесено зміни до Закону № 565-XII та частину 6 статті 23 викладено у наступній редакції: «У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 (із змінами та доповненнями, внесеними ПКМУ від 22.04.2009р.№386) затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, пунктом сьомим якого передбачено, що працівник міліції має право пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Також Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2009 року №593 «Деякі питання завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року» був затверджений порядок та умови завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до першого січня 2007 року, відповідно до яких працівник міліції міг пред'явити МВС вимоги щодо виплати страхової суми, якщо з дня, коли стався страховий випадок, пройшло не більше ніж три роки станом на 31 грудня 2006 року або більше зазначеного строку за умови, що Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відмовила у виплаті страхової суми у зв'язку із скасуванням державного обов'язкового особистого страхування працівників міліції.

Страховий випадок з позивачем ставця 25 лютого 2000 року (день встановлення інвалідності), тобто станом на 31 грудня 2006 року пройшло більше як три роки з дня встановлення інвалідності.

В 2002 році по державному обов'язковому особистому страхуванню HACK «Оранта» ОСОБА_1 була виплачена страхова сума в розмірі 2460,00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «HACK Оранта» від 31.07.2017 №0390-07-05/541 і не заперечується самим позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки НАСК «Оранта» здійснило виплату страхової суми позивачу у 2002 році, а з дня, коли стався страховий випадок, пройшло більше ніж три роки станом на 31 грудня 2006 року.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року у справі № 161/15083/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 18 грудня 2017 року.