Справа № 810/3141/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року № 810/3141/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володарської районної державної адміністрації, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Володарської районної державної адміністрації, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Володарської районної державної адміністрації Київської області від 12.11.2010 №677.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваним розпорядженням третім особам було надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення у власність земельної ділянки, що згідно схеми поділу має номер «453».

Позивач стверджує, що вказана земельна ділянка належить йому на праві власності і не може бути відведена у власність іншим особам.

Відповідач правом на подання письмових заперечень проти адміністративного позову не скористався.

У судове засідання, призначене на 29.11.2017 сторони не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що наявні матеріали у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Мармуліївської сільської ради від 28.02.2001 №58-14-23 ОСОБА_1 у приватну власність було передано земельну ділянку площею 5,221 га, що згідно схеми паювання земель має номер « 453».

На підставі вказаного рішення, Мармуліївська сільська рада видала позивачеві державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-КВ№015390, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності за №412 (а.с. 6).

У зв'язку з наявністю рішення Володарського районного суду від 15.08.2008 у справі №2-527/2008, яким за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано право власності на земельну частку (пай), 22.10.2010 Мармуліївська сільська рада звернулась до Володарської районної державної адміністрації з поданням про надання дозволу ОСОБА_3В та ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (паїв), що згідно схеми паювання земель має номер « 453».

Розглянувши вказане подання, Володарською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження від 12.11.2010 №677, яким вирішено:

1) визнати недійсним сертифікат на право не земельну частку (пай) серії КВ№0046088, зареєстрований за №1907, виданий ОСОБА_4, внаслідок втрати;

2) дати згоду землевпорядній організації на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам-спадкоємцям сертифіката на право на земельну частку (пай), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Мармуліївської сільської ради згідно додатку;

3) розроблену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам-спадкоємцям для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, подати на затвердження райдержадміністрації.

Згідно із додатком до вказаного розпорядження, ОСОБА_3, передбачено виготовлення державного акта на ? ділянки №453 по схемі поділу; ОСОБА_2 передбачено виготовлення державного акта на ? ділянки №453 по схемі поділу.

Вважаючи, що розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 12.11.2010 №677 порушує права ОСОБА_1, як власника земельної ділянки, що згідно схеми поділу має номер « 453», позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам та обставинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Особи, які мають право на земельну частку (пай), перелічені у статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», серед яких зазначені громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай).

Абзацом другим пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власником земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, а підставою для такого виділення та видачі, є бажання громадянина-власника.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають клопотання до відповідної районної, сільської, селищної або міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною 7 цієї ж статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що оспорюваним розпорядженням ОСОБА_3 та ОСОБА_2, надано дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення у власність земельної ділянки, що згідно з схемою поділу земель колективної власності КСП «Хдібороб», що затверджена розпорядженням Володарської РДА від 08.10.1996 №277, має номер « 453».

При цьому, як вбачається з державного акту серії ІV-КВ№015390, який виданий Мармуліївською сільською радою Володарського району Київської області на підставі рішення Мармуліївської сільської ради від 28.02.2001 №58-14-23 та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності за №412, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що згідно схеми поділу, затвердженої розпорядженням Володарської РДА від 08.10.1996 №277, має номер « 453».

Відповідно до частини 3 статті 78 Земельного кодексу, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частина друга цієї ж статті вказує, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Приписами частини 2 статті 116 Земельного кодексу України закріплено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або за результатами аукціонів.

Сільські, селищні, міські ради, згідно із частиною першою статті 122 цього ж кодексу передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із статтею 125 Земельного кодексу, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документом, що посвідчує право на земельну ділянку, відповідно до частини 1 статті 126 цього ж кодексу є державний акт.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що власником земельної ділянки, що згідно з схемою поділу, яка затверджена розпорядженням Володарської РДА від 08.10.1996 №277, має номер « 453» є ОСОБА_1

При цьому судом встановлено, що державний акт серії ІV-КВ№015390, яким посвідчується право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, недійсним не визнавався, земельна ділянка з власності ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не вилучалась.

Згідно з статтею 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Беручи до уваги, що земельна ділянка, яка згідно з схемою поділу, що затверджена розпорядженням Володарської РДА від 08.10.1996 №277, має номер « 453» є власністю ОСОБА_1, розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 12.11.2010 №677 є протиправним та підлягає скасуванню.

Скасовуючи вказане розпорядження суд також виходив з того, що визначена у статті 118 Земельного кодексу України процедура приватизації оспорюваної земельної ділянки третіми особами завершена не була.

Так, згідно письмових пояснень Володарської РДА, що були надані на виконання вимог ухвали суду, розпоряджень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Володарською РДА не приймалось (а.с. 31).

Суд також бере до уваги, що задовольняючи цивільний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнаючи за ними право власності на земельну частку (пай), Володарський районний суд у рішенні від 15.09.2008 у справі №2/527/2008 не зазначив конкретної земельної ділянки (її місцезнаходження в натурі).

Водночас судом було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Мармуліївською сільською радою було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки згідно схеми поділу земель колективної власності КСП «Хлібороб», що має номер « 254» замість земельної ділянки з номером « 453».

Таким чином, у даному випадку, між позивачем та третіми особами у справі відсутній спір про право.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області №677 від 12.11.2010 про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам в межах Мармуліївської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Володарської районної державної адміністрації у Київській області судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.12.2017