Справа № 810/1808/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1808/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Федотова І.В.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року (повний текст виготовлено 20 липня 2017 оку) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року №/381;

скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-002231303/5 від 17 січня 2017 року;

скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 17 січня 2017 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що позивачем не було надано до перевірки не надано документи, що підтверджують понесені витрати, внаслідок чого встановлено завищення валових витрат, та, як наслідок, занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 17 липня 2007 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області та перебуває на обліку у відповідача.

У період з 07 вересня 2016 року по 20 вересня 2016 року відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання позивачем вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

За наслідком перевірки складено Акт від 04 жовтня 2016 року №859/13-03//186, яким встановлено порушення:

п. 177.2, пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем завищено витрати за 2015 рік на загальну суму 212702,02 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 37178,08 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого позивачем було занижено єдиний соціальний внесок за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року на 73081,10 грн.

На підставі Акта перевірки, відповідно до п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року №/381, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 55767,12 грн., у тому числі 37178,08 грн. за основним платежем та 18589,04 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року №Ф-42/ на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 73081,10 грн.;

- рішення від 16 листопада 2016 року №/382 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7308,11 грн..

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 12 січня 2017 року №88/ФОП/10-36-10-04 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року №Ф-42/ та рішення від 16 листопада 2016 року №/382 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску скасовано, Головним управлінням ДФС у Київській області зобов'язано відповідача прийняти нові рішення та вимогу за формою, що відповідає вимогам Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року. Податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2016 року №/381 залишено без змін.

На виконання рішення Головного управління ДФС у Київській області від 12 січня 2017 року №88/ФОП/10-36-10-04 відповідачем прийнято: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 січня 2017 року №Ф-/5 на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 73081,10 грн.; рішення від 17 січня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7308,11 грн.

Рішенням ДФС від 28 лютого 2017 року №2825/Л/99-99-11-02-02-25 зазначені рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, самого лише твердження перевіряючого в акті перевірки, що платник податків відмовився або не надав документів, що стали підставою для формування податкових зобов'язань, недостатньо для застосування правових наслідків, передбачених п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, а порушення позивачем вимог п. 177.2, пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України є необґрунтованим та спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з Акта перевірки від 04 жовтня 2016 року №859/13-03//186, висновок відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску ґрунтується на факті включення до складу витрат, на суму яких зменшується загальний оподатковуваний дохід, не підтверджених первинними документами витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, шин, канцтоварів та основних засобів на загальну суму 212702,02 грн.

Так, позивачу направлено запит щодо надання для перевірки копій регістрів бухгалтерського та податкового обліку за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року разом з розшифровкою витрат у розрізі їх виду; надання документального підтвердження понесення витрат, відображених у податковій звітності за 2015 рік.

Зазначений запит позивач отримав за день до закінчення перевірки, що відповідачем не спростовано.

У відповідь на зазначений запит позивач направив відповідачу лист яким повідомив про те, що відповідь буде надана протягом 10 календарних днів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ненадання позивачем запитуваних документів та інформації зафіксоване виключно у Акті перевірки від 04 жовтня 2016 року №859/13-03//186.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутній акт відмови позивача щодо надання запитуваних документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За твердженнями позивача, оригінали первинних документів, що підтверджують задекларовані у податковій звітності за 2015 рік показники витрат, надані перевіряючим у ході перевірки.

Враховуючи те, що відповідачем не вчинено дій щодо належного оформлення відмови платника податків у наданні документів, су апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції свідчить про недоведеність висновку щодо відсутності у позивача таких документів.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

В силу положень п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України, для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу Украъни, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2015 року між позивачем (покупець) та ПП «Окко-Бізнес Контракт» (продавець) укладено договір купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток №39ОБКПК-2362, у порядку та на умовах якого продавець зобов'язувався передавати у власність (поставляти) покупцеві товари та надавати послуги з використанням ПК на АЗС, а покупець зобов'язується приймати товари, послуги та повністю оплачувати їх вартість.

Усічні-березні 2015 року позивачем у ПП «Лукойл-Україна» придбано паливно-мастильні матеріали на загальну суму 11608,28 грн..

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивач надав суду: копії накладних про відпуск товарів, копії видаткових накладних, копії податкових накладних, розпорядження про введення в експлуатацію транспортних засобів, актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, інвентарних карток обліку основних засобів.

Сторонами не заперечується, що основними видами економічної діяльності КВЕД позивача є: 10.71.0 - Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; 51.18.0 - Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.38.0 - Оптова торгівля іншими продуктами харчування; 47.24.0 - Роздрібна торгівля хлібом, хлібобулочними та кондитерськими виробами; 47.29.0 - Роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами; 47.99.0 - Інші види роздрібної торгівлі, не віднесена до інших групувань; 49.41.0 - Вантажний автомобільний транспорт.

На підтвердження використання придбаних товарів у власній господарській діяльності, позивачем надано копії договорів з ПАТ «Київхліб» від 30 листопада 2015 року та договорами від 31 грудня 2014 року, на виконання яких використовувались транспортні засоби.

Позивачем надано копії актів списання за період з січня по грудень 2015 року, подорожних листів вантажного автомобіля за період з січня по грудень 2015 року, подорожних листів службового легкового автомобіля.

Крім зазначеного, між позивачем та ТОВ «Анахіта-2014» укладено договір від 23 вересня 2015 року №225, на підставі якого позивачем придбано автошини у кількості 8 шт. на суму 6856,00 грн.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано копії видаткових накладних.

Придбані шини використані позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями актів.

До складу витрат за 2015 рік, позивачем віднесено вартість багатофункціонального пристрою Epson WF7510 та устаткування до нього, чорнил, та паперу для другу.

На підтвердження понесення вказаних витрат позивачем надано суду копії видаткових накладних, рахунків на оплату, акті списання, розпорядженнями про введення в експлуатацію, актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

Таким чином, висновки відповідача щодо безпідставності включення позивачем до складу валових витрат сум придбання зазначених товарів є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для донарахування грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб.

А отже, податкове повідомлення-рішення рішення від 16 листопада 2016 року №/381 є протиправним.

Відповідно ч 1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок повинен розраховуватися у відповідному відсотковому розмірі від суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Так, відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2016 року №Ф-42/ на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Пунктом 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Рішенням від 16 листопада 2016 року №/382 до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7308,11 грн.

Враховуючи, що наведені рішення суб'єкта владних повноважень мають похідний характер від податкового повідомлення-рішення щодо якого суд дійшов висновку про його протиправність, тому вони також є протиправними.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи з'ясовано всебічно та повно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 18.12.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.В. Федотов