Справа № 219/11557/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року справа №219/11557/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року (повний текст складено 03 листопада 2017 року в м. Бахмут) у справі № 219/11557/17 (суддя в 1 інстанції - Конопленко О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач через представника ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління), в якому просив: визнати дії Управління про припинення виплати пенсії позивачу неправомірними; зобов'язати Управління нарахувати та виплатити позивачу призначену пенсію, починаючи з 01 серпня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 є громадянином України, громадянства не змінював та не позбавлявся, пенсіонер за віком, який після початку бойових дій переїхав до села Новолуганське Бахмутського району Донецької області до родичів, де зареєструвався як внутрішньо переміщена особа, та став на облік у відповідача. З 01 серпня 2016 року виплати пенсії були призупинені, у зв'язку з чим 12 серпня 2016 року ОСОБА_1 знову став на облік в Управлінні соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації, про що отримав відповідну довідку, однак виплати не були проведені у зв'язку з незнаходженням позивача за місцем проживання, що вбачається з відповіді Управління від 17 жовтня 2017 року. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує її конституційні права, у зв'язку з чим звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року у справі № 219/11557/17 позов задоволено повністю.

Визнано неправомірною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії з 1 серпня 2016 року.

Зобов'язано Управління нарахування та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначену пенсію за віком з 1 серпня 2016 року.

Постанова мотивована тим, що Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Також, судом першої інстанції було зазначено, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 серпня 2016 року було пов'язано з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО. Відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказав, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи та не вірно застосовані норми ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV). Пункт 5 вказаної статті передбачає припинення виплати пенсії в інших випадках передбачених законом. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій територій здійснюється в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (п. 2 ст. 7 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України" (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII) (із змінами)).

Таким чином, апелянт зауважує, що дії Управління не суперечать законодавству, а позовні вимоги є безпідставними, оскільки рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО ОСОБА_1 відмовлено у проведенні відновлення виплат у зв'язку із не підтвердження фактичного місця проживання, що позбавляє Управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який відповідно до посвідчення НОМЕР_1 є пенсіонером за віком (а.с.3).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла до Управління з Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Згідно з довідкою від 11.08.2016 № ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою, яка з 01 жовтня 2014 року фактичним місцем проживання є наступна адреса: АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Отже, позивач з 11.08.2016 набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою №, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

З 1 серпня 2016 року відповідач припинив виплачувати ОСОБА_1 належну йому пенсію. Будь-які повідомлення позивачу від Управління про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили.

Відповідно з наданою на звернення відповіді Управління за №16176/02 від 17.10.2017, вбачається, що у зв'язку з проведенням у лупні 2016 року чергового інформаційного обміну з органами соціального захисту населення по пенсійній справі ОСОБА_1 виплата пенсії призупинена з 01.08.2016, оскільки не було підтверджено місця фактичного проживання (а.с.4).

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з серпня 2016 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.08.2016.

В письмових поясненнях відповідач посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з серпня 2016 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1, в тому числі шляхом зобов'язання здійснити нарахування та виплату призначеної пенсії з 1 серпня 2016 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року у справі № 219/11557/17 за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

О.О.Чебанов