Справа № 814/2411/16
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2411/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді: Бойка А.В.,

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, державного реєстратора Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Оприщенко Ганни Миколаївни, третя особа фермерське господарство «Оазис», про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

14.11.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, державного реєстратора Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Оприщенко Ганни Миколаївни, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23425082 від 05.08.2015 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано Первомайську районну державну адміністрацію внести зміни до реєстраційного запису про речове право: 10685248, проведеного 30.07.2015 року, зазначивши строк дії договору - до 21.05.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 13.11.2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану не повним з'ясуванням судом обставин справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що орган державної реєстрації прав повинен був відмовити ФГ «Оазис» у державній реєстрації договору оренди землі від 21.05.2015 року, оскільки укладений договір не відповідав вимогам ст. 19 Закону України «Про оренду землі».

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.05.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Оазис» укладено договір оренди землі, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2015р., строком на п'ять років, про що було зазначено числом та прописом у п. 1 розділу «Строк дії договору».

Договір оренди землі підписано трьох примірниках, які залишились у ФГ «Оазис» для подальшої державної реєстрації договору. Після того, як ФГ «Оазис» повернуло позивачу її примірник договору, позивачем виявлено, що у п. 1 розділу «Строк дії договору» замість раніше зазначеного строку дії договору у п'ять років вказано « 7 (сім)» років. Також, до договору надано витяг №41784222 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за номером: 10685248, відповідно до якого договір оренди землі укладений до 21.05.2022 року, тобто на сім років.

При зверненні ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг Первомайської районної державної адміністрації встановлено, що у реєстраційній справі, в електронній формі, у відповідному розділі Державного реєстру прав наявний примірник вищевказаного договору у якому у п. 1 розділу «Строк дії договору» зазначено « 5 (п'ять) років».

У екземплярі договору оренди землі від 21.05.2015 року, що наданий позивачем до суду, у розділі «Строк дії договору» зазначено, що договір укладено на сім років. Проте, згідно наданого відповідачем на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів від 06.12.2016р року, у договорі оренди від 21.05.2015 року зазначено, що договір укладено на п'ять років.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та зобов'язуючи Первомайську районну державну адміністрацію внести зміни до реєстраційного запису про речове право: 10685248, проведеного 30.07.2015 року, шляхом зазначення строку дії договору - до 21.05.2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що орган державної реєстрації прав повинен був провести державну реєстрацію договору оренди землі від 21.05.2015 року із зазначенням терміну дії договору - на п'ять років, тобто до 21.05.2020 року, як це передбачено умовами договору, а не до 21.05.2022 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини 3 статті 2 та частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №868).

Статтею 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У відповідності до ч.1 ст.15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України (ч.13 ст.15 Закону №1952-IV).

Відповідно до п.15 Порядку №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 20 Порядку №868 передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.28 Порядку №868).

У відповідності до п.4 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Пунктом першим ч.1 ст.19 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

При цьому, згідно ч.3 ст.17 Закону №1952-IV документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 19 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ОСОБА_2 та ФГ «Оазис» укладено договір оренди землі від 21.05.2015 року строком на п'ять років.

Відповідно до ч.1 ст.15. Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди є однією із істотних умов договору оренди землі.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскільки у договорі оренди землі від 21.05.2015 року, укладеному між ОСОБА_2 та ФГ «Оазис» істотні умови договору не відповідають вимогам ч.3 ст.19 Закону України «Про оренду землі», то такий договір не підлягає реєстрації.

А відтак, колегія суддів доходить висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23425082 від 05.08.2015 року про державну реєстрацію договору оренди землі від 21.05.2015 року №10685248, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Оазис», підлягає скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення, на підставі ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23425082 від 05.08.2015 року.

Стягнути з Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1157,52 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: О.В. Єщенко