Справа № 826/13310/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року 17:30 № 826/13310/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Кранфорд Сервіс»
доПечерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
прозобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач, Печерський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) зупинити виконавче провадження № 54483184 по примусовому стягненню з позивача суми у розмірі 171559,93 грн. згідно вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) від 06.07.2017 № 44090-17у про сплату боргу (недоїмки).

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі, зазначивши, що ухвалою Окружного адміністративного суду від 24.07.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/9058/17 за позовом ТОВ «Кранфорд сервіс» до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.03.2017 № Ю-0391/140303 у розмірі 118169,83 грн., визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 22.03.2017 № у розмірі 59084,91 грн. та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.03.2017 № у розмірі 17245,27 грн. та № у розмірі 510,00 грн. В той же час, відповідачем, на підставі вимоги ГУ ДФС у м. Києві від 06.07.2017 № Ю-44090-17у, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2017 № 54483184 про стягнення з позивача на користь Держави суму у розмірі 171559,93 грн. При цьому, представники позивача зазначили, що у позивача не виникає обов'язку сплачувати грошові зобов'язання за вказаною вимогою, оскільки така сума боргу визначена на підставі рішень, які оскаржуються в адміністративній справі № 826/9058/17, а отже, на думку позивача є підстави для зобов'язання відповідача зупинити ВП № 54483184.

Не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду заяви відповідач явку своїх представників у судові засідання 02.11.2017, 16.11.2017 та 23.11.2017 не забезпечив, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядається у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Як видно з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві, на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», винесено вимогу про сплату боргу від 06.07.2017 № Ю-44090-17у, відповідно до якої позивача зобов'язано протягом 10 календарних днів сплатити борг (недоїмку) у розмірі 171559,93 грн.

Згідно з абз. 2 та абз. 8 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

10.08.2017 на адресу відповідача за вх. № 10010 надійшла заява ГУ ДФС у м. Києві про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаної вимоги.

З матеріалів справи видно, що 12.08.2017 заступником начальника Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Менчиць Н.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54483184, яка отримана позивачем 18.08.2017, з виконання вимоги про сплату боргу від 06.07.2017 № Ю-44090-17у про стягнення з ТОВ «Кранфорд Сервіс» на користь Держави суми у розмірі 171559,93 грн.

Водночас, 08.09.2017 відповідачем прийнято постанову у ВП № 54483184 про арешт коштів позивача.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у разі: 1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу; 2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; 3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; 4) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій за рішеннями про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру, у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника); 5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону; 6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення; 7) включення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, яка виникла внаслідок розрахунків за енергоносії з урахуванням дати заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", крім рішень, передбачених абзацом шостим пункту 3.7 статті 3 зазначеного Закону; 8) затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; 9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); 11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З аналізу наведеної норми слідує, що ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зупинення вчинення виконавчих дій у разі оскарження рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами у судовому порядку, у тому числі вимоги про сплату боргу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що у нього не виникає обов'язку сплачувати грошові зобов'язання, визначені: вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 22.03.2017 № Ю-0391/140303, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 22.03.2017 № , податковими повідомленнями-рішеннями від 22.03.2017 № та № , які оскаржуються в адміністративній справі № 826/9058/17, до набрання законної сили такого судового рішення, оскільки, по-перше, Закон України «Про виконавче провадження» не пов'язує зупинення вчинення виконавчих дій з оскарженням таких вимог та рішень, по-друге, виконавче провадження відкрито на підставі вимоги про сплату боргу від 06.07.2017 № Ю-44090-17у, яку позивач, в межах адміністративної справи № 826/9058/17, не оскаржує.

Крім того, суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання позивача на п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для зобов'язання відповідача зупинити виконавче провадження, оскільки, по-перше, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, а не виконавчого провадження, по-друге, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що судовим рішенням зупинено стягнення на підставі вимоги про сплату боргу від 06.07.2017 № Ю-44090-17у.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», саме державний виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач звертався до державного виконавця із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас, з огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на зазначене, виконання повноважень, які покладені на органи виконавчої служби, в тому числі щодо зупинення вчинення виконавчих дій, за своєю правовою природою, є їх виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кранфорд Сервіс» відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України або прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя К.С. Пащенко