Справа № 810/3004/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року № 810/3004/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Лещишині Н.А.;

за участю:

представника позивача - Богатова Ю.М.;

представника відповідача - Левчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

в с т а н о в и в:

до суду з вимогами до ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування ППР від 28.08.2017 р. №№ та звернулось КП Білоцерківської міської Ради "Білоцерківтепломережа". Своє звернення обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки про нереальний характер проведених ним господарських операцій з контрагентами, на підставі яких були винесені оспорювані рішення, є хибними, а тому рішення підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та пояснив, що єдиною підставою для винесення податкових повідомлень-рішень стали претензії податкового органу до контрагентів позивача. Документи первинного бухгалтерського обліку та звітності позивача зауважень у працівників контролюючого органу не викликали.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи та матеріали, встановивши фактичні обставини справи у взаємозв'язку з наданими доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, з урахуванням наступного:

на підставі направлень від 15.06.2017 р. №№1332-1337 та від 22.06.2017 р. №1461 ГУ ДФС у Київській області у період з 15.06.2017 р. по 08.08.2017 р. було провело документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 15.08.2017 р. №611/10-36-14-01-13/04654336, яким зафіксовані порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, що мало наслідком завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток у сумі 3784433 грн., у тому числі за 1 квартал 2017 р. на 3784433 грн., а також п.198.1 ст.198, п.198.3 ст.198, п.44.1 ст.44 ПКУ, - завищення суми від'ємного значення (рядок 21 Декларації № від 20.04.2017 р.) за березень 2017 р. у розмірі 756886 грн. та винесені податкові повідомлення-рішення від 28.08.2017 р. №№ та .

Підставою для визначення підприємству грошових зобов'язань послугували висновки перевіряючих про нереальний характер господарських операцій КП "Білоцерківтепломережа" з ТОВ "Караван груп лтд.", "Гіпромез лтд." Згідно змісту укладених позивачем договорів з ТОВ Караван груп лтд.", "Гіпромез лтд", останні прийняли на себе зобов'язання виконати своїми матеріалами та на свій ризик роботи з оцінки технічного стану та експлуатаційної придатності конструкцій котелен КП "Білоцерківтепломережа" у визначений договорами термін. Договори оформлені та підписані у відповідності до вимог 641-646 ЦК України.

У якості підтвердження виконання договорів, позивачем до суду представлені як самі договори, так і документи, що підтверджують факт їх виконання (акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення, кошториси, звіти, додаткові угоди, податкові накладні тощо).

Розрахунки за роботи здійснювались у безготівковій формі. В бухгалтерському обліку операції позивача відображені наступними проводками: Д-т 23, К-т 63 на суму 2570771 грн. (віднесено на виробничі витрати); Д-т 903 К-т 23 на суму 2570771 грн. (віднесено на собівартість послуг);

Д-т 23 К-т63 на суму 1213662 грн. (віднесено на виробничі витрати); Д-т 903 К-т23 на суму 1213662 грн. ( віднесено на собівартість послуг).

Висновок, зроблений відповідачем про нереальність господарських операцій, аргументовано відсутністю необхідних умов у ТОВ Караван груп лтд.", "Гіпромез лтд" для здійснення господарської діяльності.

Надаючи правової оцінки спірних відносинам, суд зважає на наступне:

згідно з пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 ПКУ, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість та правила формування податкового кредиту, а також порядок обчислення податку на прибуток підприємств та правила формування витрат визначаються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПКУ витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Склад витрат та порядок їх визнання встановлено статтею 138 ПКУ.

За правилами п.138.2 ст. 138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПКУ передбачено, що до витрат, які не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку, належать, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПКУ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг,- пп. "а" п. 198.1 статті 198 ПКУ . В силу положень пункту 198.2 статті 198 ПКУ датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як визначено п. 198.3 статті 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду вираховується виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому за змістом п. 198.6 ст. 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно першого та другого абзаців п. 201.10 ст. 201 ПКУ податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статтею 1 якого встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ містить дві обов'язкові ознаки: він має відомості про господарську операцію і підтверджує її реальне (фактичне) здійснення.

За визначенням ст.1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, -частини перша та друга статті 9 Закону № 996-ХIV.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції ( позиції викладені Вищим адміністративним судом у листах від 02.06.2011, № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 р. № 1936/11/13 - 11).

Податкові наслідки у вигляді права на формування податкового кредиту та витрат є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

В той же час за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару, що призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника (покупця), у межах господарської діяльності, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог норм податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, підстави для позбавлення останнього права на податковий кредит та збільшення витрат відсутні. Платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням його контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і, в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово - господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки лише для них, адже законами іншого не передбачено.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податків товарів, одержання (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише висновком про порушеннями контрагентами вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності або деякими дефектами в розрахункових документах, допущеними помилками або сумнівами податкового органу щодо можливості проведення господарської діяльності.

Задля отримання таких доказів податковому органу надано право та відповідні повноваження в рамках перевірок платників податків у разі необхідності проводити зустрічні перевірки його контрагентів та використовувати інші, передбачені законом заходи, в тому числі і щодо звернення з позовом до суду про визнання укладених договорів недійсними.

При розгляді справи судом встановлено, що операції позивача з отримання робіт, пов'язаних з експертною оцінкою стану та експлуатаційної придатності конструкцій будівель котелен були проведені. Здійснення такої оцінки встановлено Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України 14.02.2007 р. №71, зареєстрованих в Мін'юсті України 05.03.2007 р. №197/13464, отже законні передумови для виконання цих робіт у позивача існували. Відповідачем не доведено безпідставність замовлення позивача на предмет придатності котелен для експлуатації.

Водночас висновки відповідача про нереальний характер операцій ґрунтуються виключно на припущеннях. Сумніви податкового органу про наявні можливості виконавців послуг не можуть свідчити про нереальний характер укладених угод та наслідки їх виконання.

Платник податків (постачальник товарів) не має обов'язку та повноважень здійснювати на час вчинення господарських операцій та після будь-який контроль за дотриманням виконавцем робіт (надавачем послуг) вимог чинного законодавства, в тому числі щодо відповідності відомостей про його реєстрацію як юридичної особи, правильність його господарської діяльності, виконання вимог податкового законодавства і не може в подальшому зазнавати негативних наслідків за результатами порушень його контрагентів.

Усі первинні документи складені від імені позивача, який є юридичною особою, платником податку на додану вартість та, який належно задекларував зобов'язання з податку на додану вартість та сформував розмір понесених витрат, і не мав на меті заниження своїх зобов'язань в результаті здійснення операцій із виконавцями робіт.

Обрана судом позиція заснована на прецедентній практиці ЄСПЛ, в якій неодноразово наголошувалось на правомірності дій платника податків. У загальновідомому рішенні по справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що «… компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Рішення по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» (заява №6689/03), у п. 23 якого вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника".

Рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03), у п. 53 якого вказано, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими". Рішення по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97), де акцентовано, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів повинно само податкове управління».

Доводи податкового органу про нереальний характер господарських операцій позивача з його контрагентами через неспроможність останніх виконувати задекларовані у договорах роботи, суд відхиляє з мотивів їх неспроможності, натомість бере до уваги, що обставини позовної заяви підтверджені наданими документами, які були досліджені у судовому засіданні, у зв'язку з чим вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат, понесених КП "Білоцерківтепломережа" у розмірі 68 119, 79 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.08.2017 р. №№ та .

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань на утримання Головного управління ДФС у Київській області 68 119, 79 (шістьдесят вісім тисяч сто дев'ятнадцять ) грн. 79 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 жовтня 2017 р.