Справа № 824/510/17-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/510/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про зобов'язання відшкодувати утримані суми податку на доходи фізичних осіб та військовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд зобов'язати ГУ ДФС у Чернівецькій області відшкодувати їй утримані суми податку на доходи з фізичних осіб в сумі 39522,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 19 травня 2017 року наказом в.о. начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області від 18 травня 2017 року № 58-о була звільнена з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу). Відповідно до грошового атестату, виданого ОСОБА_1, їй нараховано грошове утримання в сумі 219566,87 грн., з якого утримано податок на доходи фізичних осіб -39522,04 грн.

З метою відшкодування позивачу безпідставно утриманих сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору 13 червня 2017 року відповідачеві була вручена заява з вимогою про їх відшкодування.

Листом від 27 червня 2017 року № 299/П/24-13-05-14 відповідач відмовив у відшкодуванні вказаних сум.

Таким чином, в порушення норм чинного законодавства ГУ ДФС у Чернівецькій області не відшкодовані ОСОБА_1 утримані суми податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 року №1797-VIII податкову міліцію виключено із переліку категорії посад, на яких поширюється право на грошову компенсацію по податку з доходів фізичних осіб.

Також згідно змісту Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями. поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 р. №44 (далі Порядок), даний порядок не поширюється на військовий збір, оскільки він є відмінним від податку з доходів фізичних осіб.

В судовому засіданні сторони надали суду заяви щодо розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, яка народилась 05.08.1976 року, в період з 01.01.1997 року по 19.05.2017 року проходила службу в органах Державної податкової служби України на різних посадах у званні підполковник податкової міліції (а.с. 56-60).

Наказом в.о. начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області від 18 травня 2017 року № 58-о (Про звільнення) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим ПКМ УРСР від 29 липня 1991 року № 114 наказано звільнити з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) завідувача сектору діловодства та захисту інформації оперативного управління ГУ ДФС у Чернівецькій області підполковника податкової міліції ОСОБА_1 з 19.05.2017 року. (а.с.6).

Відповідно до грошового атестату, виданого 18.05.2017 року ОСОБА_1, нараховано грошове утримання в сумі 219566,87 грн., з якого утримано податок на доходи фізичних осіб -39522,04 грн., проф. внески 173,25 грн. та військовий збір - 3293,50 грн.

13.06.2017 року адвокат ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Чернівецькій області із заявою про відшкодування утриманих сум податку на доходи фізичних осіб у сумі - 39522,04 грн. та інших (а.с.8-9).

27 червня 2017 року відповідач відмовив у відшкодуванні вказаних сум. (а.с. 10).

Крім того, відповідач 26.06.2017 року звернувся до Державної фіскальної служби України з листом № 2827/8/24-13-05-10 за роз'ясненням «Щодо відшкодування компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, щодо утримання грошового забезпечення».

Державна фіскальна служба України листом від 14.08.2017 року за № 21643/7/99-99-13-01-01-17 надала роз'яснення, в якому зазначила, що Податковим кодексом України не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб на компенсацію витрат доходів працівників податкової міліції. (а.с.69).

Судом, з метою зясування обставин справи, було зобовязано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва у звязку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України зобовязував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст. 69, 71 КАС України витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою відмови відшкодування позивачу утриманих сум податків.

Дослідженням письмових доказів, зокрема послужного списку ОСОБА_1, встановлено, що ОСОБА_1, яка народилась 05 серпня 1976 року з 01.01.1995 року по 19.05.2017 року проходила службу в органах Державної податкової служби України на різних посадах. (а.с. 56-60).

Наказом ДПА України № 160-0 від 12.03.1998 року позивачу присвоєно спеціальне звання лейтенант податкової міліції, а в подальшому старший лейтенант, капітан, майор податкової міліції.

Наказом ДПА України № 2546-0 від 30.12.2010 року присвоєно спеціальне звання підполковник податкової міліції.

Відповідно до рапорту підполковника податкової міліції ОСОБА_1 про звільнення з органів податкової поліції, наказом в.о. начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області від 18 травня 2017 року № 58-о наказано звільнити з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, завідувача сектору діловодства та захисту інформації оперативного управління ГУ ДФС у Чернівецькій області підполковника податкової міліції ОСОБА_1 з 19.05.2017 року. (а.с. 6, 64).

13.06.2017 року адвокат ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Чернівецькій області із заявою про відшкодування утриманих сум податку на доходи фізичних осіб - 39522,04 грн., та військового збору - 3293,50 грн. (а.с.8-9).

26.06.2017 року Головне управління ДФС у Чернівецькій області звернулось до Державної фіскальної служби України з листом № 2827/8/24-13-05-10 за роз'ясненням «Щодо відшкодування компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, щодо утримання грошового забезпечення».

Листом від 27 червня 2017 року № 299/П/24-13-05-14 відповідач відмовив у відшкодуванні вказаних сум.

Державна фіскальна служба України листом від 14.08.2017 року за № 21643/7/99-99-13-01-01-17 надала роз'яснення, в якому зазначила, що Податковим кодексом України не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб на компенсацію витрат доходів працівників податкової міліції (а.с.69).

Вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

З цього приводу суд зазначає, що відповідачем вищевказане звернення розглянуто, на яке надано відповідь з урахуванням вимог Законів, які діяли на момент виникнення правовідносин, тобто на день прийняття рішення про звільнення.

Стосовно позиції позивача щодо порушеного права на відшкодування компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, щодо утримання грошового забезпечення з цього приводу суд зазначає, що вказаний прядок визначається ОСОБА_3 України та Законами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що непослідовність прийняття змін до вказаних законів порушило право позивача на відшкодування компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, щодо утримання грошового забезпечення.

Водночас, судом встановлено, що на час звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 з органів податкової міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області, набрав чинності Податковий Кодекс України із змінами і доповненнями внесених Законом № 1989-УІІІ від 23.03.2017 року.

Пунктом 168.5. статті 168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у звязку з виконанням обовязків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Із змісту вказаної статті видно, що податковим кодексом не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції.

Водночас суд зазначає, що рішення щодо неконституційності пункту 168.5. статті 168 Податкового кодексу України Конституційним Судом України, не приймалося.

Отже, на момент звільнення позивача пунктом 168.5. статті 168 Податкового кодексу України, не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції.

З урахуванням зазначених обставин, слід зазначити, що суд не наділений правом законодавчої ініціативи щодо прийняття законів, а тому відсутні підстави щодо прийняття рішення про зобовязання відповідачів відшкодувати позивачу утримані суми податку на доходи з фізичних осіб у сумі 39522,04 грн.

ГУ ДФС у Чернівецькій області у своїй діяльності керується ОСОБА_3 України, Податковим кодексом України, Законом України "Про звернення громадян" та іншими Законами України, нормативно правовими актами, Рішеннями конституційного суду України, які є обовязковими до виконання на території України.

Частиною другою статті 19 ОСОБА_3 України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобовязаний перевірити дотримання вказаних критеріїв субєктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Статтею 40 ОСОБА_3 України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року (№ 393/96 ВР) зазначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Частина 3 цієї ж статті вказує на те, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

З цього приводу суд зазначає, що відповідачем ГУ ДФС у Чернівецькій області, заява позивача, розглянуті в межах строку та повноважень визначених Законом. Відповідач надав відповідь на заяву позивача із посиланням на Закони, нормативно правові акти.

Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакції, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий Кодекс України (далі - ПКУ. Кодекс).

Відповідно до п.п. 4.4 статті 4 ПКУ установлення і скасування податків і зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу, зокрема, Верховною Радою України, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених ОСОБА_3 України та законами України.

Згідно п.п. 5.2 статті 5 Кодексу у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни та положення цього Кодексу.

Податок на доходи фізичних осіб є загальнодержавним податком і збором (п.п.9.1.2 п. 9.1 статті 9 ПКУ). Порядок адміністрування, платників податків . порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, перерахування податку та податкові соціальні пільги тощо встановлені Розділом IV ПКУ «Податок на доходи фізичних осіб».

Відповідно до п. 168.5 статті 168 ПКУ в редакції Закону України від 21.12.2016 року №1797-УІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (із змінами, далі - Закон №1797) суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Отже, Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII податкову міліцію виключено із переліку категорії посад, на яких поширюється право на грошову компенсацію по податку з доходів фізичних осіб.

Як слідує із змісту п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями. поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (затверджений постановою КМУ від 15.01.2004 р. №44 із змінами, які чинні станом на 23.06.2017 року, (далі - Порядок), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції. Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Проте, зазначений нормативний акт втратив чинність з 01.01.2011 року з прийняттям Податкового кодексу України.

Отже, зазначений зміст постанови КМУ суперечить спеціальній нормі законодавства, що регулює ці питання - п. 168.5 статті 168 ПКУ в редакції закону України №1797.

Згідно з підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону № 889-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, до загального місячного оподатковуваного доходу фізичної особи включалися доходи у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, нарахованих (виплачених) платнику податків відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору. До винятків зі складу зазначеного оподатковуваного доходу, встановлених пунктом 4.3 зазначеної статті цього Закону, суми отриманої грошової допомоги при виході на пенсію за вислугою років чи по інвалідності прокурорам або слідчим прокуратури на підставі частини п'ятнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII не включалися.

Таким чином, положення статей 3, 4 Закону № 889-IV є більш новими, порівняно з положеннями частини п'ятнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII, і за загальним правилом дії норм права у часі саме вони підлягали пріоритетному застосуванню до оподаткування грошової допомоги, виплаченої позивачу у зв'язку з його виходом на пенсію за вислугою років з органів прокуратури у вересні 2005 року.

Статтею 67 ОСОБА_3 України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування» ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), і пільг щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Прикінцеві положення Закону № 889-IV містять застереження, що у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, які містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

Таким чином положення статей 3, 4 Закону № 889-IV є спеціальними у застосуванні до спірних правовідносин у порівнянні з частиною п'ятнадцятою статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки на час їх виникнення саме Законом № 889-IV визначалися правила оподаткування будь-яких доходів фізичних осіб України, в тому числі і прокурорів та слідчих прокуратури.

За таких підстав, оскільки закон має вищу силу, ГУ ДФС у Чернівецькій області правомірно було утримано з грошової компенсації ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб та відмовлено у виплаті компенсації з утриманого податку.

Представник виключив ці вимоги військового збору.

Щодо утримання суми військового збору, суд зазначає наступне. Згідно норми п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ, за ставкою 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування.

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Як слідує із змісту нормативно-правового акту - Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат. одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою КМУ №44 зазначений Порядок не поширюється на військовий збір, оскільки він є відмінним від податку з доходів фізичних осіб.

Так, згідно п. 5 Порядку, грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами не передбачено виплату грошової компенсації військового збору, який утримується з грошового забезпечення військовослужбовців, як це визначено для податку на доходи фізичних осіб.

Згідно частини першої статті 11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів правомірність своїх дій.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 ОСОБА_3 України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Враховуючи вище викладене та не встановивши в судовому засіданні факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 69-71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький