Справа № 2а/2370/884/2012
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року справа № 2а/2370/884/2012

10 год. 40 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Попельнуха Ю.І.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно" подало позов, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Черкаської області Державної податкової служби, правонаступником якої є відповідач, від 05.01.2012 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання ПАТ "Черкаське хімволокно" з податку на додану вартість на загальну суму 419925 грн, з них за основним платежем 335500 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 84425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення базується на взаємовідносинах позивача з контрагентом ТОВ "Фордінвестплюс". Податковим органом зроблено висновок, що операції з вказаним контрагентом не мали на меті реального настання правових наслідків, а тому є нікчемними. Укладений договір про надання рекламних послуг позивач вважає таким що є фактично виконаним, що підтверджується відповідною первинною документацією. Договірні відносини суб'єктів господарювання відбувалися у правовому полі, досягнуті угоди на момент проведення перевірки є чинними та не були визнані в законному порядку недійсними чи нікчемними, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та фінансових санкцій підлягає скасуванню як незаконне.

11 грудня 2017 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно".

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи свою позицію тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ДПІ у місті Черкаси прийняте на підставі акта від 27.12.11 № 2781/23-2/00204033 про результати планової виїзної перевірки ПАТ "Черкаське хімволокно" з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.10 по 30.09.11, оскільки зі змісту договору № 01/10 від 01.10.10 про надання рекламних послуг укладеного з ТОВ "Фордінвестплюс" неможливо встановити, які саме рекламні послуги повинен був надати виконавець позивачу, а саме: в договорі відсутня конкретизація та обсяг послуг, що належало виконати , строки надання таких послуг, місце та час надання.

Окрім того, на думку відповідача, отримання рекламних послуг (дія яких мас тривалий характер), на момент перевірки, не обґрунтовано економічною доцільністю таких витрат, тобто їх направлення на максимізацію доходів чи мінімізацію витрат, отримання прибутку в цілому, що відповідає сутності господарської діяльності, проведеної в IV кварталі 2010 року. Позивачем не доведено ніяких заходів щодо покращення господарської діяльності в цілому та не отримано економічних вигод за період перевірки відповідно до отриманих рекламних послуг, а тому вони не спричинили реальних змін майнового стану та не призвели до позитивного впливу на результати господарської діяльності позивача.

Також, відповідач зазначає, що в ході перевірок ПАТ "Черкаське хімволокно" та ТОВ "Фордінвестплюс" встановлено, що документи про надання рекламних послуг складені з порушенням чинного законодавства і відповідно, на їх підставі неможливо встановити доцільність здійснення ВАТ "Черкаське хімволокно" витрат на такі послуги, як і те, чи надавались вони ТОВ "Фордінвестплюс" взагалі, а отже в акті перевірки ПАТ "Черкаське хімволокно" обґрунтовано зазначено про порушення позивачем п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ на 335500,00 грн за листопад 2010 року та на 1673421,00 грн. за грудень 2010 року (податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкаси від 13.07.11 № .

Відповідач наголошує, що правомірно відповідно до вимог п.п. 54.3.2 п. 54.3 прийняв податкове повідомлення-рішення від 05.01.12 № про визначення позивачеві грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 1160527,00 грн.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, заява про розгляд справи без участі представника в матеріалах справи відсутня.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що публічне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно", як суб'єкт господарювання - юридична особа, ідентифікаційний код 00204033, зареєстроване 02.06.1994.

На підставі наказу ДПІ у місті Черкаси № 2714 від 07.10.2011 та № 2963 від 09.11.2011 і направлень посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 30.09.2011.

У ході проведеної перевірки відповідачем, зокрема встановлено порушення вимог п.п. 7.2.3 п.7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", п. 198.1, п.198.3, 198.6 ст.198, п. 201.11 ст.201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, п. 1, 2 статті 9 Закону України від 16.07.99р. № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в результаті встановлено заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 1072814,00 грн, в тому числі: за серпень 2010 року в сумі 13930,00 грн, за листопад 2010 року в сумі 336900,00 грн, за січень 2011 року в сумі 3624,00 грн, за за березень 2011 року в сумі 641982,00 грн, за квітень 2011 року в сумі 950,00 грн, за травень 2011 року в сумі 33038,00 грн, за червень 2011 року в сумі 42390,00 грн.

За результатами проведеної перевірки державною податковою інспекцією у м. Черкаси Черкаської області складено акт № 2781/23-2/00204033 від 27.12.2011.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 05 січня 2012 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1160527,00 грн, у тому числі за основним платежем у розмірі 1072814,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 87713,00 грн.

З оскаржуваним рішенням позивач не погодився та у відповідності до п. 1-3 ст. 56 Податкового кодексу України, в порядку адміністративного оскарження 13.01.2012 подав скаргу про скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням державної податкової служби у Черкаській області від 07.03.2012 №3455/10-210 про результати розгляду скарги скасоване податкове повідомлення-рішення від 05.01.2012 року № частково, на 107392,00 грн податку на додану вартість та 3292,00 грн штрафних санкцій, а в іншій частині, на загальну суму 1049843,00 грн, в т.ч. 965422,00 грн податку на додану вартість та 84421,00 грн штрафних санкцій залишено зазначене податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу позивача в цій частині без задоволення.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), чинного на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Вказані норми кореспондуються з нормами Податкового кодексу України. Так, п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту/пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.) (абз. 1 пп. 7.4.5 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР/абз. 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Обов'язкові реквізити податкової накладної визначені в пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР.

Абзацом 1 підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року за № 165, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037 (далі - Порядок) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Крім того, відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного слідує, що підставою для виникнення права на включення сум ПДВ до податкового кредиту та одночасно підтвердженням такого права є саме податкова накладна, оформлена у відповідності до приписів ПК України.

Цей висновок узгоджується з тим, що п.п. 44.1. ст. 44 ПК України встановлений обов'язок ведення обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Тим самим підпунктом передбачена заборона платникам податків формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Такими документами у відповідності до п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 та п.201.10. ст.201 ПК України є податкові накладні. Саме вони мають підтверджувати дані податкової звітності.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Як свідчать матеріали справи, між ВАТ "Черкаське хімволокно" (Замовник) та ТОВ "Фордінвестплюс" (Виконавець) укладено договір № 01/10 від 01.10.2010 про надання рекламних послуг.

Договір діє по 31.12.2010, але в будь-якому разі до повного виконання робіт.

Згідно з умовами договору ТОВ "Фордінвестплюс" зобов'язується:

1. У порядку, на умовах та в строки, визначені даним Договором, надати рекламні послуги. До складу послуг, визначених договором, входять в т.ч., але не виключно: виготовлення, розміщення, розповсюдження реклами, проведення заходів, пов'язаних з розповсюдженням реклами тощо.

2. Надавати рекламні послуги особисто або з залученням інших осіб, у разі обов'язкового попереднього погодження "Замовником" залучення інших осіб.

ВАТ "Черкаське хімволокно" зобов'язується прийняти та оплатити виконані послуги в строки та на умовах згідно даного договору.

Загальна вартість робіт становить 12078000 грн, в т.ч. ПДВ 2013000 грн.

На підтвердження реальності виконання умов даного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2010, відповідно до якого виконавцем проведено підготовку рекламних послуг на суму 1677500 грн 00 коп. Також надано податкову накладну № 3011116 від 30.11.2010, згідно якої 30.11.2010 проведено підготовку рекламних послуг на суму 1677500 грн 00 коп. та зазначена сума з податку на додану вартість - 335500 грн 00 коп. та визначено загальну суму з ПДВ 2013000 грн 00 коп.

Матеріали справи свідчать, що згідно зазначеного договору від 01.10.2010 № 01/10, документами, що підтверджують виконання робіт є акти виконаних робіт та дати про результати наданих послуг. Договором не визначено конкретної форми та змісту актів виконаних робіт, а тому при їх складанні сторонами було зазначено лише загальну назву послуги, що було надано виконавцем, її вартість та відсутність претензії замовника до якості та строків її виконання.

Обсяги та види фактичних робіт (послуг), що було надано виконавцем за вказаним договором, було розкрито у звіті № 1 по маркетинговим діям з наявною калькуляцією, що надано виконавцем на затвердження замовнику на виконання умов договору та який міститься в матеріалах справи. Так, відповідно до наданого звіту виконавцем було фактично надано рекламні послуги: розробка оригіналів макетів, друк поліграфічної продукції, збір даних, форматування бази даних, доставка рекламних матеріалів споживачам замовника, комунікація на транспорті та інші послуги, зазначені в акті перевірки.

Згідно умов вказаного договору, звіту по проведеним маркетинговим діям, контрагентом було надано позивачу маркетингові послуги що фактично споживаються 12 місяців з моменту їх надання (розповсюдження маркетингових матеріалів шляхом адресної розсилки, розміщення на рекламних конструкціях, транспортних засобах тощо), тобто результати таких послуг мають призвести до позитивних економічних наслідків на протязі їх споживання, а тому прибуток позивача визначається виходячи із загальних результатів його діяльності у звітному періоді, а не результатів окремої операції.

На підтвердження ефективності, наданих рекламних послуг, позивач надав звіти з відпуску споживачам електричної та теплової енергії, згідно яких з часу укладення договору про надання рекламних послуг значно збільшилась оплата абонентів позивача за надані послуги.

Також, необхідно вказати, що посилання податкового органу на відсутність реального характеру зазначеного правочину через неспроможність контрагента їх виконання є необґрунтованими, оскільки відповідачем не спростовано залучення TOB "Фордінвестплюс" інших осіб та ресурсів для виконання передбачених вказаним договором операцій.

Крім того, щодо реальності проведених господарських операцій, необхідно зазначити наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частина друга ст. 215 Цивільного кодексу України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В ході судового розгляду справи відповідачем не наведено належних доказів, що дозволяли б дійти висновку про нікчемність чи недійсність правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом, а також не надано доказів, які б свідчили, що правочин в межах спірних правовідносин, є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, відповідач не звертався до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Необхідно також зазначити, що матеріали справи містять копію постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2013 року у справі № 2а/2370/8609/2011, якою задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Черкаське хімволокно", скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2012 року та ухвалено нову постанову, якою позов ПАТ "Черкаське хімволокно" задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Черкаси від 13.07.2011 року № .

З зміст зазначеної постанови свідчить, що судом апеляційної інстанції були встановлені обставини, які підтверджують реальність та економічну доцільність проведених операцій за договором № 01/10 від 01.10.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також суд наголошує, що Податковий кодекс України не покладає на платника податку обов'язок (також не надано йому право) та контрольні функції щодо перевірки обставин здійснення господарської діяльності іншими платниками податків, перевірки дотримання ними правил оподаткування і перевірки показників їх податкової звітності, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, а відтак, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції не впливають на права та обов'язки іншого платника податків, який виконав усі передбачені законом умови щодо отримання відшкодування податку на додану вартість та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, що в повній мірі кореспондується з приписами статті 19 Конституції України, згідно яких правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу поставок, якщо судом не встановлено обставин, що свідчать про його (покупця) обізнаність стосовно неправомірної податкової поведінки контрагента або про злагодженість його дій з цими контрагентами з метою незаконної податкової мінімізації.

Водночас при вирішенні спору суд виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника, а зазначена презумпція передбачає покладення на контролюючий орган тягаря доказування наявності складу податкового правопорушення у діях (бездіяльності) платника, який у протилежному випадку вважається добросовісним.

Разом з тим, акт перевірки не містить будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували факти узгодженості дій позивача з його контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями свого контрагента, чи свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, чи про відсутність у них ділової мети, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджували б недобросовісність позивача і його контрагента, як платника податків, та виключали б право останнього на формування податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України" (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії" (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" (2010 рік. заява № 6689/03), яка в силу приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Крім того, Європейський суд зазначає, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що на момент здійснення спірних господарських операцій їх учасники були належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податків, тобто мали спеціальну податкову правосуб'єктність, враховуючи, що факт реального здійснення спірних господарських операцій підтверджується сукупністю належним чином складених первинних документів та зареєстрованими згідно вимог Податкового кодексу України податковими накладними, враховуючи наявність причино-наслідкового зв'язку між здійсненими позивачем операціями з придбання товарно-матеріальних цінностей та потребою їх використання у власній господарській діяльності, та враховуючи, що законодавство не передбачає відповідальності одного платника податку за неправомірність дій іншого, в діях позивача відсутні порушення приписів п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", п. 198.1, п.198.3, 198.6 ст.198, п. 201.11 ст.201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, п. 1, 2 статті 9 Закону України від 16.07.99р. № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а зроблені відповідачем в акті перевірки висновки в цій частині є хибними і протиправними, а відтак, податкове повідомлення-рішення від 05.01.2012 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання ПАТ "Черкаське хімволокно" з податку на додану вартість на загальну суму 419925 грн, з них за основним платежем 335500 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 84425 грн не відповідає критеріям правомірності рішень суб'єкта владних повноважень, які визначені частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 05.01.2012 № 000222301 про збільшення публічному акціонерному товариству "Черкаське хімволокно" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 419925,00 грн, в тому числі 335500,00 грн - основний платіж, 84425,00 грн - штрафні санкції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ідентифікаційний код 39497534) на користь публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (18013, м. Черкаси, пр. Хіміків, 76, ідентифікаційний код 00204033) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2146 (дві тисячі сто сорок шість) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 14.12.2017.