Справа № 2а/0270/4764/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/4764/11
Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача: Пилипчак С.В. (довіреність від 14.11.2011 року)

відповідача: Сидоришина М.М. (довіреність від 10.11.2011 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство" до Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ДП «Хмільницьке лісове господарство» звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хмільницької ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 10.05.2011 року та № від 10.05.2011 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що працівниками Хмільницької ОДПІ з 28.01.2011 року по 11.04.2011 року проведено планову виїзну перевірку ДП «Хмільницьке лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року, за наслідками якої було складено акт перевірки. На підставі акту перевірки Хмільницькою ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 10.05.2011 року № та №. Вважаючи такі рішення безпідставними, просили визнати їх протиправними і скасувати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року адміністративний позов задоволено частково. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням заяви про зміну апеляційної скарги від 25.01.2012 року, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року в частині визнання протиправними та часткового скасування податкових повідомлень-рішень від 10.05.2011 року № та №, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта (відповідача) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала у повному обсязі за обставин, викладених у письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, вважаючи рішення суду законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДП "Хмільницьке лісове господарство" зареєстроване 02.05.2005 року як юридична особа, перебуває на податковому обліку в Хмільницькій ОДПІ з 25.07.1997 року та являється платником податку на додану вартість з 25.07.1997 року, свідоцтво платника ПДВ №01690032 (т.1, а.с.23).

Хмільницької ОДПІ з 28.01.2011 року по 11.04.2011 року проведено планову виїзну перевірку ДП «Хмільницьке лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року, за наслідками якої було складено акт про результати перевірки від 18.04.2010 року №21-23-00991486 (т.1 а.с. 22-53), в якому відображено заниження податку на прибуток підприємств за перевіряємий період на 47379,00 грн., заниження повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року з податку на додану вартість в сумі 14935,00 грн. На підставі акту перевірки Хмільницькою ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 10.05.2011 року № (т.1 а.с. 20) та № (т.1 а.с. 21 ).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

В ході судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що на обліку підприємства рахується кредиторська заборгованість по зобов'язаннях з постачальниками, за якою минув термін позовної давності тривалістю у три роки, і яка не знаходиться в провадженні претензійно-позовної роботи на суму 8904,00 грн.

Однак, перевіркою включено до складу валових доходів кредиторську заборгованість (п.3.1.1 акту перевірки (т. 1 а.с.28) по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності в сумі 8904,00 грн., в тому числі: ПП ОСОБА_7 - 508,00 грн., Бердичівський завод «Інструментал» - 171,00 грн.,ТОВ Хмільник АТП-10573 - 917,00грн., ПП ОСОБА_4 - 2808,00грн., ПП ОСОБА_5 - 4500,00грн. Всупереч вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 року №283/97-ВР, зазначена сума була вилучена зі складу валових витрат, оскільки придбані товари (роботи, послуги) були використані в оподатковуваних операціях. Однак, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що таке вилучення є нічим не обгрунтоване, оскільки включення однієї і тієї ж суми до валових доходів та до валових витрат фактично подвоює оподатковуваний прибуток.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в декларації з податку на прибуток підприємства в рядку 05.2 (т. 1 а.с. 9) здійснено коригування валових витрат на суму 53899,00 грн., шляхом внесення самостійно виявлених помилок за результатами минулих податкових періодів. Таким чином, спростовано порушення підприємством п.п. 8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

У підтвердження правомірності включення до складу валових витрат та реальності вчинення операції позивачем надано акти прийому-передачі виконаних робіт (а.с.55-109), договори підряду (т. 1 а.с.173-213), платіжні доручення щодо сплати коштів за виконані роботи (т.1 а.с.232 Б - 237) та товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.237а-241). На цій підставі судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем дотримано норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо включення дані суми до складу валових витрат.

Разом з тим, в пункті 1 розділу 3.1.1 акту перевірки зазначено, що в порушення п.3.1 ст.3 та п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено заниження об'єкту оподаткування податку на прибуток в сумі 12248,00 грн, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 3062,00 грн., оскільки підприємством не оподатковані доходи отримані від реалізації авто послуг по перевезенню лісу згідно накладних на реалізацію.

Відповідно до п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Позивачем не надано суду підтверджуючих документів - платіжних доручень та актів виконаних робіт на підтвердження правомірності своїх дій. Крім того, згідно заяви ДП «Хмільницьке лісове господарство» від 01.12.2011 року (т.1 а.с.229), позивач погоджується із збільшенням валового доходу за березень 2009 року на 12249,00 грн. по наданим авто послугам ПП «Піщанський» та ТОВ «Сир мисливський», що призвело до грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств на суму 3062,00 грн., а також погоджується із збільшенням податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 2449,00 грн. по наданим авто послугам від ПП «Піщанський» та ТОВ «Сир мисливський». Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що в цій частині оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.

Розрахунок даних сум також підтверджується актом перевірки та розрахунком фінансових санкцій по податку на прибуток (т.1 а.с.242) та по податку на додану вартість (т.1 а.с.242а).

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», до складу податкового кредиту включаються суми податку на додану вартість, що підтверджені податковими накладними.

Судом першої інстанції досліджено податкову накладну №689 від 18.08.2009 року, з якої вбачається, що ДП «Хмільницьке лісове господарство» придбало у приватного підприємства «Автоінвестстрой-Вінниця» автомобіль УАЗ-390944 на суму 87280,00 грн. з яких податок на додану вартість 14546,67 грн. (т.1 а.с. 16). Відтак, позивачем правомірно сформовано податковий кредит у сумі 14546,67 грн., а податковим органом не доведено правомірність висновку, що з даної операції Хмільницька ОДПІ вважає капітальними трансфертами суму 69000,00 грн. з яких 11500,00 грн. податку на додану вартість.

Щодо завищення підприємством податкового кредиту в сумі 392,00 грн., колегія суддів апеляційного суду погоджується із тим, що статтею 208 ЦК України визначено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Однак, правові наслідки недодержання вимог письмової форми правочину передбачені статтею 218 ЦК України, згідно із якою недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Разом з тим, положеннями про особливості договірних відносин з приводу купівлі-продажу законодавцем не визначено обов'язковість додержання письмової форми при укладанні договорів купівлі-продажу (поставки), крім випадків, наведених у статті 657 ЦК України. З урахуванням пояснень ДП «Хмільницьке лісове господарство» про те, що ними було укладено усний договір з ТОВ «Транс-Технік» щодо купівлі скоби чорної на суму 2352,00 грн. з яких податку на додану вартість у сумі 392,00 грн., на підтвердження чого позивачем було надано податкову накладну №159 від 10.06.2010 року (т.1 а.с.153) та видаткову накладну (т.2 а.с.154), суд дійшов обґрунтовано правильного висновку, що висновки податкового органу в цій частині є безпідставними, оскільки дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

З урахуванням зазначених обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнання протиправними та скасування в частині податкового повідомлення-рішення Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції № від 10.05.2011 року на суму 55397,00 грн. (у тому числі за основним платежем 44317,00 грн. та за штрафними санкціями 11080,00 грн.), а також податкового повідомлення-рішення Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції № від 10.05.2011 року на суму 15608,00 грн. (у тому числі за основним платежем 12486,00 грн. та за штрафними санкціями 3122,00 грн.

Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо часткового задоволення заявлених вимог у спосіб та межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції, - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року , -без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 лютого 2012 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Залімський І. Г.