Справа № 653/1671/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 653/1671/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Крапівіна О.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді: Бойка А.В.,

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, правонаступником якого є Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області, про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів з 07.07.2015 року.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 07.07.2015 року у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, 03.11.2017 року Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ОСОБА_2 не являється громадянином України, у нього відсутній паспорт громадянина України, він не проживає на території АР Крим та м. Севастополя, відсутні реєстрація на даній території та на території України, а також до заяви додані не завірені належним чином копії документів, які не можуть слугувати документами для призначення пенсії, а тому права на призначення пенсії позивач немає.

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1.

Позивач, досягнув пенсійного віку і має достатній трудовий стаж - 31 рік (згідно копії трудової книжки та копії диплому) та, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», досяг усіх необхідних умов для призначення йому пенсії за віком.

В червні 1996 року ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду за кордон ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1. Пенсія ОСОБА_2 не призначалась, відповідно пенсійних виплат він не отримує.

07.07.2015 року через свого представника ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області із заявою про призначення пенсії, до якої надав усіх необхідні для цього документи.

Листом від 08.07.2015 року №2184/08 пенсійний орган відмовив ОСОБА_2 в поновленні пенсії, хоча заявник просив про її призначення. В обґрунтування відмови управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області послалося на Постанову Кабінету Міністрів України від 02.07.2015р. №234 «Про затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», вказавши що дана постанова застосовується до громадян України, що проживають виключно на території АР Крим.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2016 року по справі №653/3806/15-а, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області від 08 липня 2015 року №2184/08 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 та зобов'язано пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 07 липня 2015 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

На виконання постанови суду, комісією з питань відмови у призначені пенсії управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області прийнято рішення, оформлене протоколом № 20 від 22.12.2016 року, про відмову ОСОБА_2 у призначені пенсії, про що заявника повідомлено листом № Р-2/2 від 08.02.2017 року.

Відмова мотивована тим, що ОСОБА_2 не являється громадянином України, у нього відсутній паспорт громадянина України, він не проживає на території АР Крим та м. Севастополя, відсутні реєстрація на даній території та на території України, а також до заяви додані копії документів не завірені належним чином, а саме нотаріально та апостилем, а тому ці копії не можуть слугувати документами для призначення пенсії, отже права на призначення пенсії ОСОБА_2 немає.

Вирішуючи спірне питання та зобов'язуючи пенсійний орган призначити позивачу пенсію, суд встановив, що до заяви від 07.07.2015 року про призначення пенсії ОСОБА_2 було надано паспорт громадянина України та всі оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи, необхідні для призначення пенсії, що підтверджується штампом відповідача на вказаній заяві, а також це встановлено постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо протилежного, які є безпідставні, не підтверджені жодним доказом та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, серед іншого, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Згідно пункту 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. (пункт 2.22 Порядку №22-1)

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України.

Апелянтом не заперечується, що ОСОБА_2 є громадянином України, постійне місце проживання якого є держава Ізраїль.

А відтак, позивач, як громадянин України, має право на звернення до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Щодо посилання УПФУ про ненадання позивачем документів, що підтверджують місце його проживання (реєстрації) в Україні, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Безпідставними апеляційний суд вважає посилання УПФУ на відсутність міжнародного договору з державою Ізраїль, який би регулював відносини у сфері пенсійного забезпечення, оскільки право громадянина на виплату пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Більше того, право ОСОБА_2 на призначення йому пенсії на території України та безпідставність доводів УПФУ щодо протилежного встановлено постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2016 року по справі № 653/3806/15-а, яка набрала законної сили.

Згідно ч.2 ст.255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Передбачене вищевказаною нормою звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні встановлює обов'язок суду враховувати такі обставини при вирішенні даної справи.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 має право на отримання пенсії за віком з моменту звернення до пенсійного органу та, розглядаючи заяву позивача, на виконання судового рішення по справі №653/3806/15-а, Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області необґрунтовано не врахувало висновки суду, зазначені в постанові від 30.03.2016 року, незважаючи на те, що в резолютивній частині вказаної постанови судом зобов'язано УПФУ їх врахувати.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та є тотожними запереченням до адміністративного позову, факти та мотивування яких спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання. За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції встановила, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції стягнуто з Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Проте, судом не прийнято до уваги, що відповідач у даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд враховує, що в КАС України відсутні норми щодо стягнення судового збору з Державного бюджету України в разі звільнення відповідача - суб'єкта владних повноважень від сплати судового збору, не на користь якого ухвалено судове рішення.

При цьому, згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія доходить висновку, що стягнення судового збору з Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області є помилковим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.201 КАС України підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки встановлено, що суд першої інстанції правильно по суті спору вирішив справу, однак не вірно розподілив судові витрати, що свідчить про помилкове застосування Генічеським районним судом Херсонської області норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни постанови від 02.10.2017р.

Керуючись ст. ст. 185, 197, 198 ч.1 п.2, 201 ч.1 п.1, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області залишити без задоволення.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року змінити, виклавши абзац третій її резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.»

В іншій частині постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: О.В. Єщенко