Справа № 264/4448/17
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року справа №264/4448/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Василенко Л.А., Ястребової Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2017 року в адміністративній справі №264/4448/17 за позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив скасувати рішення відповідача №4574 від 15.12.2016 року в частині відмови зарахувати в страховий стаж період його навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 року по 27.10.1985 року, та з 01.01.1988 року по 17.06.1992 року; зобов'язати відповідача зарахувати зазначений період до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії позивача з часу призначення з 15.11.2016 року.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2017 року позов задоволено.

Скасовано рішення УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області від 15.12.2016 року № 4574 в частині відмови ОСОБА_3 в зарахуванні періоду навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 по 27.10.1985 роки, та з 01.01.1988 по 17.06.1992 роки у стаж роботи для призначення пенсії.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного Фонду України в м.Маріуполі зарахувати позивачу періоди навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 по 27.10.1985 роки, та з 01.01.1988 по 17.06.1992 роки у стаж роботи для призначення пенсії.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного Фонду України в м.Маріуполі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з часу її призначення, тобто з 15.11.2016 року, із зарахуванням у стаж періодів навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 по 27.10.1985 роки, та з 01.01.1988 по 17.06.1992 роки.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що зарахувати спірні періоди праці позивача не має можливості, оскільки страховий стаж у вказані періоди не підтверджено належними документами.

Надані документи є недійсними, оскільки видані підприємством, яке знаходиться на підконтрольній українській владі території.

Також суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір, не звернув уваги на ЗУ «Про судовий збір», яким відповідача звільнено від сплати судового збору.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_3:

01.09.1985 року він зарахований студентом до Донецького політехнічного інституту;

з 28.10.1985 року по 29.12.1987 року проходив строкову службу у лавах Збройних Сил СРСР

з 31.07.1992 року відрахований зі складу студентів в зв'язку із закінченням навчання (а.с.12)

Строк служби позивача в Радянській армії з 28.10.1985 року по 29.12.1987 року також підтверджується записами у військовому квитку, (а.с.13)

Як вбачається з диплому ОСОБА_3 вступив до ДПІ в 1985 році, який закінчив 17.06.1992 року (а.с.15)

Заліковою книжкою підтверджується, що позивач почав навчання 01.09.1985 року, що 11.01.1988 року склав свій перший іспит в інституті, тобто після служби в армії повернувся до навчання в інституті, закінчив навчання 17.06.1992 року (а.с.16-28)

Як вбачається з архівної довідки від 22.08.2017 року № 281/19-15, виданої Донецьким національним технічним університетом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, 01.09.1985 року позивача зараховано студентом 1 курсу денної форми навчання хіміко-технологічного факультету Донецького політехнічного інституту за спеціальністю «Хімічна технологія твердого палива» (наказ № 277-06 від 29.07.1985 року).

З 28.10.1985 року ОСОБА_3 надано академічну відпустку у зв'язку із призовом до лав Збройний Сил СРСР на період проходження строком військової служби (наказ № 2006-03 § 4 від 25.10.1985 року).

29.12.1987 року позивача звільнено з лав Збройний Сил СРСР у зв'язку із закінченням проходження строком військової служби.

01.01.1988 року ОСОБА_3 повернувся з академічної відпустки та приступив (продовжив) навчання в інституті (наказ № 122-03 від 21.01.1988 року).

31.07.1992 року позивача відраховано із складу студентів у зв'язку із закінченням інституту (наказ № 1325-03 від 07.06.1992 року). (а.с.29)

14.11.2016 року ОСОБА_3 виповнилося 50 років (а.с.9) та 15.11.2016 року позивач звернувся до УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п.а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсію ОСОБА_3 призначено з 15.11.2016 року, перша виплата якої зарахована на банківський рахунок позивача в липні 2017 року. (а.с.33)

25.07.2017 року позивач звернувся до пенсійного органу із запитом документів по його пенсійній справі, зокрема, розрахунку стажу. (а.с.30)

Листом пенсійного органу від 28.07.2017 року, позивачу надана інформація на його запит та копія рішення №4574 від 15.12.2016 року, яким не зараховано до загального стажу роботи ОСОБА_3 період навчання з 01.09.1985 року по 17.06.1992 року в зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки. (а.с.31-32)

Згідно п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-У1, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України „Про пенсійне забезпечення".

На підставі ч.4 ст.24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності в 2004 році, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.3 ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних, навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про період навчання .

За відсутності в документах таких відомостей для

підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість

навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в

документах є дані про закінчення повного навчального періоду або

окремих його етапів.

Як вбачається з трудової книжки позивача, в ній відсутні відомості - період навчання позивача в інституті, тому для зарахування періоду навчання позивача в ДПІ необхідно надати довідку.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що архівна довідка на підтвердження періоду навчання позивача, видана установою, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому, вона є недійсною та не може прийматися до уваги.

Колегія суддів зазначає, що на штампі архівної довідки зазначена адреса м. Донецьк, яке в свою чергу, відноситься до населених пунктів, визначених Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Положеннями Постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» передбачено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті є недійсним та не створює правових наслідків.

Колегія суддів не приймає як належний та допустимий доказ надану позивачем довідку від 22.08.2017 року (а.с.29), оскільки установа, яке видала цю довідку, не була створена у порядку, передбаченому законами України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Донецька.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року «Лоізіду проти Туреччини» дійшов такого висновку «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен був взяти до уваги інформацію зазначену у довідці, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до Управління за призначенням пенсії.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що інформація, яка міститься в архівній довідці про період навчання позивача, в сукупності з фактичними даними, які відображені в трудовій книжці позивача, в дипломі про освіту, в заліковій книжці, підтверджує, що позивач з 01.09.1985 року по 27.10.1985 року та з 01.01.1988 року по 17.06.1992 року навчався на денній формі навчання в Донецькому національному технічному університеті.

На підставі п..4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

На підставі викладеного судова колегія приходить до висновку, що висновок відповідача про неврахування в загальний стаж періоду навчання позивача не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірним, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про скасування рішення пенсійного органу №4574 від 15.12.2016 року та зобовязання відповідача зарахувати спірний період роботи позивача до його загального стажу і зробити перерахунок призначеної пенсії.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як визначено ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позов ОСОБА_3, який не є суб'єктом владних повноважень за цією справою, до УПФУ - суб'єкта владних повноважень в розумінні ст..ст.2,3 КАС України, - задоволено.

На підставі приписів ч.1 ст.94 КАС України судом першої інстанції стягнуто на користь позивача підтверджені судові витрати по справі (а.с.1) за рахунок бюджетних асигнувань пенсійного органу, тобто у повній відповідності до вимог процесуальних норм.

При цьому процесуальні норми права не містять обмежень щодо неможливості стягнення судових витрат, якщо суб'єкт владних повноважень не має коштів на сплату судового збору.

Відтак, доводи апелянта про необґрунтованість стягнення витрат позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є неспроможними.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2017 року в адміністративній справі №264/4448/17 - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2017 року в адміністративній справі №264/4448/17 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді Л.А. Василенко

Л.В. Ястребова