Справа № 826/16044/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 грудня 2017 року м. Київ № 826/16044/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Подільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідних посадових/службових осіб Подільського УП ГУ НП в м. Києві в частині утримання та не повернення власнику ОСОБА_1 "Антикварні колекційні золоті монети XVIII-XIX cтоліть - 83 (вісімдесят три) золотих монет номіналом 10 (десять) рублів, 9 (дев'ять) золотих монет номіналом 15 (п'ятнадцять) рублів, 24 (двадцять чотири) золоті монети номіналом 5 (п'ять) рублів";

- зобов'язати відповідних посадових/службових осіб Подільського УП ГУ НП в м. Києві повернути позивачу "Антикварні колекційні золоті монети XVIII-XIX cтоліть - 83 (вісімдесят три) золотих монет номіналом 10 (десять) рублів, 9 (дев'ять) золотих монет номіналом 15 (п'ятнадцять) рублів, 24 (двадцять чотири) золоті монети номіналом 5 (п'ять) рублів".

Пунктом 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписами пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

У позовній заяві позивач зазначає, що 30.07.2010 посадовими особами МВС України було незаконно вилучено належні йому "Антикварні колекційні золоті монети XVIII-XIX cтоліть - 30 (тридцять) монет номіналом 1 рубль та 31 (тридцять одна) монета номіналом 50 копійок".

Зі змісту листа Генеральної прокуратури України від 20.12.2016 № 29/1/1-39179-15 вбачається, що у матеріалах кримінального провадження № 0000592 відсутні протоколи оглядів та будь-який опис вилучених під час обшуків особисто у ОСОБА_1 речей.

Також з доданих до адміністративного позову документів вбачається, що за заявами позивача Генеральною прокуратурою України розслідуються кримінальні провадження № 0002750 та № 0002971 за частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем).

Таким чином, позивач у даній позовній заяві оскаржує дії відповідача, вчинені останнім, як стверджує ОСОБА_1 під час несанкціонованого обшуку.

Слід зазначити, що оскарження дій відповідача у даному випадку може здійснюватися у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, оскільки оспорювані дії не належать до сфери управлінської діяльності і не можуть бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Так, кримінальне судочинство, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6-рп/2001, - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Частиною першою статті 30 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Особливості оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування врегульовано главою 26 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, дану позовну заяву слід розглядати в порядку кримінального судочинства, місцевим загальним судом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини п'ятої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до вимог частини шостої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз'яснює позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Попередити позивача, що позовні матеріали будуть повернуті йому після закінчення строку для апеляційного оскарження.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко