Справа № 810/2308/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м.Київ № 810/2308/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі у поліції,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного Управління національної поліції в Київській області в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.07.2017):

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.05.2017 року № 219 у частині щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції за порушення службової дисципліни з посади старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 01 червня 2017 року № 421 о/с «По особовому складу» в частині його звільнення за ст. 77, ч. 1, п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) з посади старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області.

- поновити його на посаді старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 червня 2017 року по дату постановлення рішення у даній справі.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.06.2017 наказом Головного управління Національної поліції у Київській області від 01.06.2017 № 421 о/с "По особовому складу" його було звільнено з посади старшого інспектора - чергового ІТТ № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Позивач зазначив, що підставою для прийняття зазначеного наказу став наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 22.05.2017 року № 219 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області. Позивач пояснив, що цим наказом його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції за порушення службової дисципліни, а саме: статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виявилось у невжитті заходів щодо припинення порушень, вчинених старшим інспектором - чергового ІТТ № 2 ГУНП у Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_3, та недоповіді про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові, та застосовано до нього дисциплінарне стягнення.

Із вказаними наказами позивач категорично не погоджується, та вважає, що вони були прийняті без законних на те підстав та всупереч вимогам законодавства України.

Зокрема, позивач вказує, що підставою для видачі наказу ГУНП у Київській області від 22.05.2017 року № 219 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області став Висновок службового розслідування за фактом виявлення заборонених речей у спеціальному автомобілі для перевезення затриманих та взятих під варту осіб, затверджений Начальником ГУНП у Київській області від 17.05.2017 року.

Зазначений висновок на думку позивача є упередженим та необгрунтованим, оскільки він не містить жодних мотивів чи обґрунтувань, які свідчать про порушення службової дисципліни саме ОСОБА_1, а вказані у ньому підстави для звільнення не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, позивач стверджує, що з об'єктивних причин йому не було відомо про вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного порушення, а тому він не мав жодних підстав для вжиття заходів щодо припинення цього порушення, та відповідно, для доповіді керівництву про вказану подію.

Разом з цим, позивач пояснив суду, що виконуючи функціональні обов'язки поліцейського-водія спеціального автомобіля ВКС поліції ІТТ № 2 (у день вчинення ОСОБА_3 в дисциплінарного правопорушення) та враховуючи, що місце водія та салон спеціального автомобіля відокремлені металевою решіткою, він не мав реальної можливості побачити коли та за яких обставин в автобус потрапили заборонені речі, а також що знаходиться чи відбувається в салоні автобуса.

Крім того, позивач також акцентував увагу, що висновок службового розслідування не містить підпису всіх членів комісії, що ставить під сумнів його правомірність та об'єктивність проведення службового розслідування.

За наведених обставин та з огляду на протиправність висновків службового розслідування, на підставі якого були прийняті оскаржувані накази, позивач просив суд визнати та скасувати накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновити на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник надали пояснення аналогічні викладеним у заяві про уточнення позовних вимог та просили позов задовольнити.

Відповідач адміністративного позову не визнав та надав суду письмові заперечення.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив обставини аналогічні викладеним у висновку службового розслідування затвердженого Начальником ГУНП у Київській області від 17.05.2017 та зауважив, що факт дисциплінарного проступку позивача є підтвердженим. Наголошував, що Головне управління діяло в межах та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, а тому підстав для скасування оскаржуваних наказів та задоволення позовних вимог - не має.

Під час судового розгляду справи представник відповідача підтримав доводи викладені у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 15.11.2017, особи, які беруть участь у справі не з'явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Водночас, до початку судового засідання від позивача до суду надійшла заява про здійснення судового розгляду справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідачем до суду 15.11.2017 подано клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління національної поліції у Київській області.

З огляду на зазначене та керуючись приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1, з 08 листопада 2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ України в Київській області (а.с. 14, 15).

07.11.2015 відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Київській області від 07.11.2015 № 1 о/с "По особовому складу" позивач був прийнятий на службу в Національну поліцію України на посаду інспектора з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання старшого лейтенанта поліції (а.с. 14,16).

11.05.2017 до Головного управління Національної поліції у Київській області надійшла інформація про те, що на першому зовнішньому контрольно-пропускному пункті Київського ізолятора УДПС в м.Києві та Київській області у спеціальному автомобілі «ПАЗ» д.н.з. 0584 для перевезення затриманих та взятих під варту осіб, який використовується працівниками ІТТ № 2 ГУНП в Київській області, виявлено заборонені речі (а.с. 97-98).

Наказом Головного управління Національної поліції від 13.05.2017 № 824 з даного приводу було призначене службове розслідування за фактом виявлених заборонених речей у специальному автомобілі ПАЗ н.з. 0584, який використовується працівниками ІТТ № 2 ГУНП в Київській області (а.с.20-21, 99-100).

Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи висновку від 17.05.2017 у ході проведення службового розслідування було встановлено, що 11.05.2017 відповідно до доручення начальника ІТТ № 2 Головного управління капітана поліції Бутузова Р.О. від 11.05.2017 № 95 «Про закріплення працівників ІТТ № 2 ГУНП в Київській області на конвоювання та охорону затриманих і взятих під варту осіб», конвой у складі: старших інспекторів - чергових ITT № 2 ГУ лейтенанта поліції ОСОБА_3, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 та поліцейського ITT № 2 ГУ старшого сержанта поліції ОСОБА_6 на спеціальному автомобілі «ПАЗ» д.н.з. 0584 (на синьому-фоні) для перевезення затриманих та взятих під варту осіб, здійснено виїзд до Київського слідчого ізолятора УДПС в м. Києві та Київській області, з метою конвоювання 8 арештованих до адміністративного приміщення Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до книги нарядів, перед заступанням на службу зазначених працівників з ними було проведено відповідний інструктаж начальником ITT № 2 Головного управління капітаном поліції Бутузовим P.O.

Старший інспектор - черговий ITT № 2 ГУ лейтенант поліції ОСОБА_3 пояснив, що 11.05.2017 перебуваючи на території Київського слідчого ізолятора 1 УДПС в м. Києві та Київській області, він зустрів біля чергової частини вказаної установи - арештованого ОСОБА_8, який попросив забрати біля Києво - Святошинського районного суду сумку та привезти її до слідчого ізолятора.

Пїсля закінчення судових засідань, близько 17.00 до ОСОБА_3 зателефонував невідомий йому громадянин та повідомив, що він від ОСОБА_8

Під час того, як ОСОБА_3 зачиняв ворота території районного суду, до нього підійшов зазначений громадянин та передав дві сумки, які ОСОБА_3 у подальшому помістив до спеціального автомобіля.

Вказаними діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 1.29 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в ОВС, затвердженої наказом МВС України від 25.02.2005 № 60 дек, яким визначено, що конвоїрові забороняється передавати затриманим і взятим під варту особам від сторонніх осіб будь - які предмети, продукти харчування.

У той же день, під час передачі арештованих працівникам Київського слідчого ізолятора у спеціальному автомобілі, а саме у зазначених сумках, працівниками оперативного відділу зазначеної установи спільно з працівниками УВБ Міністерства юстиції України, було виявлено 10 поліетиленових пляшок загальної ємкістю 50 літрів з рідиною білого кольору із запахом алкоголю, нетбук із зарядним пристроєм, блокнот та туалетну воду.

Про те, що ОСОБА_3 помістив до вказаного транспортного засобу сумки із забороненими речами він не знав та не бачив цього, так як знаходився за кермом вказаного т.з. і доступу до його салону не мав.

У ході проведення службової перевірки на місце події та оглядом спец.автомобіля «ПАЗ» д.н.з. 0584 було встановлено, що місце водія та салон вказаного транспортного засобу де перебували конвоїри та арештовані, відгородженої металевою решіткою, вічко якої складає 50 на 50 мм.

У висновку службового розслідування зазначено, що під час виявлення сумок із забороненими речами у салоні спеціального автомобіля, вони знаходилися на передніх сидіннях, які розміщенні одразу ж за водієм. Вказаний факт на думку комісії свідчить про те, що ОСОБА_1 під час надання пояснень проявив нещирість, так як не побачити ОСОБА_3 та дії які він вчиняв було неможливо.

За наведених обставин комісія дійшла висновку, зокрема, що у діях старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачається порушення статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, які виявилися у невжитті заходів щодо припинення порушень вчинених ОСОБА_3 та не доповіді про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові.

Враховуючи викладене, комісія вважала б, крім іншого, за вказане порушення службової дисципліни старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити з поліції (а.с. 125-131).

22.05.2017 Головним управлінням Національної поліції у Київській області прийнято наказ № 219 (879) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» (а.с.18-19, 81-82, 132-133). У пункті 2 цього Наказу, зокрема, зазначено: за порушення службової дисципліни статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, які виявилися у невжитті заходів щодо припинення порушень вчинених ОСОБА_3 та не доповіді про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - звільнити з поліції.

01.06.2017 на підставі наказу Головного управління від 22.05.2017 № 219 Головним управлінням Національної поліції у Київській області прийнято наказ № 421 о/с «По особовому складу». Зі змісту цього наказу вбачається, що відповідно до Закону України «Про національну поліцію» вирішено звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого інспектора чергового Ізолятора тимчасового тримання № 2, з 15 червня 2017 року (а.с.17)

Не погоджуючись такими висновками комісії та вважаючи вказані накази такими, що порушують його законні права та інтереси, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності 7 листопада 2015 року.

У частині 1 статті 60 вказаного Закону № 580-VІІІ зазначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів частини 1 статті 17 цього Закону № 580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VІІІ визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом встановлено, що позивач був прийнятий на службу в Національну поліцію України на посаду інспектора з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання старшого лейтенанта поліції 07.11.2015.

Водночас, наказом від 01.06.2017 № 421 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VІІІ у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (у вигляді звільнення зі служби), накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Як вже зазначалось, підставою для прийняття вказаного наказу, який оскаржується позивачем, слугував наказ Головного управлінням Національної поліції у Київській області № 219 (879) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» від 22.05.2017, який, у свою чергу приймався на підставі висновку службового розсідування від 15.05.2017 за фактом виявлення заборонених речей у спеціальному автомобілі для перевезення затриманих та взятих під варту осіб.

Так, судом було встановлено, що за результатом проведення службового розслідування комісія дійшла висновку про наявність у діях старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, які виявилися у невжитті заходів щодо припинення порушень вчинених ОСОБА_3 та не доповіді про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові, порушення статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України.

Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача зі служби в поліції за вказаних обставин, суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог статті 18 Закону № 580-VІІІ (пункти 1, 2 частини 1) поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наказу Києво-Святошинського відділу поліції від 12.01.2017 № 11 «Про закріплення службового автотранспорту за працівниками Києво-Святошинського ВП», витягу з книги служби конвойованих нарядів, витягу з дорожнього журналу та висновку службового розлідування, старший лейтенант поліліції ОСОБА_9 був закріплений за службовим автомобілем ПАЗ-4234 АЗУ д/н 0584 та 11.05.2017 виконував функції поліцейського-водія зазначеного спеціального автомобіля відділення конвойної служби поліції ІТТ № 2.

Судом встановлено, що до відповідно функціональних обов'язків (які затверджені начальником ВОДІТТ ГУНП в Київській області 01.03.2017) поліцейський-водій спеціального автомобіля входить до складу конвою, підпорядковується начальнику ІТТ, начальнику та командиру конвойованого відділення і несе відповідальність за безаварійну експлуатацію автомобіля.

Поліцейський - водій спеціального автомобіля відділення конвойної служби зобов'язаний добре знати маршрут конвоювання та його особливості, забезпечувати постійну готовність автомобіля до експлуатації, суворо дотримуватись правил дорожнього руху, точно виконувати вказівки начальника конвою, негайно зупинити автомобіль за його командою або в разі одержання такого сигналу від конвоїрів у кузові; перед виходом з кабіни виключати запалювання, ключі тримати в себе, під час стоянки, посадки (висадки) конвойованих осіб, перебувати поперед (праворуч або ліворуч) моторної частини автомобіля і стежити за поведінкою конвойованих; мати при собі встановлені документи (посвідчення на право керування автомобілем, дорожній або маршрутний лист, а якщо необхідно - реєстраційні документи на спеціальний автомобіль і талони на пальне).

Водію забороняється залишати закріплений автомобіль без нагляду, передавати керування іншій особі без начальника конвою, відволікатися від несення служби, вступати з конвойованими в розмову, крім випадків, коли необхідно дати вказівку про порядок руху; забороняється приймати від конвойованих заборонені речі й передавати їм будь-які предмети, листи, передачі, забороняється розголошувати маршрут конвою та кінцевий його пункт.

Пунктом 5 наказу Києво-Святошинського відділу поліції від 12.01.2017 № 11 «Про закріплення службового автотранспорту за працівниками Києво-Святошинського ВП» також передбачено, поліцейський водій несе особисту відповідальність за порушення правил експлуатації транспортного засобу та ПДР.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач, під час несення служби 11.05.2017, зобов'язаний був дотримуватись, зокрема, вимог Занону № 580-VІІІ вказаних функціональних обов'язків та положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 62 Закону № 580-VІІІ ніхто не має права покласти на поліцейського виконання обов'язків, не визначених законом.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини 1, 2 статті 19 Закону № 580-VІІІ).

Дисциплінарний статут Національної поліції України (затверджений Законом України

від 22.02.2006 N 3460-IV) визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до положень статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У свою чергу, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові (стаття 7 Дисциплінарного Статуту).

Отже, з аналізу вказаної норми законодавства вбачається, що особа рядового або начальницького складу зобов'язана вживати заходів щодо припинення порушень законодавства та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові лише у випадку виявлення такого порушення.

Водночас, як вбачається з матеріалів службового розлідування та пояснень свідків, позивач не був обізнаний про вчинення лейтенантом поліції ОСОБА_3 порушення вимог пункту 1.29 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ, оскільки перебував за кермом спеціального автомобіля та доступу до його салону не мав.

Крім того, виїздом комісії на місце події та оглядом спеціального автомобіля «ПАЗ» д.н.з. 0584 було встановлено, що місце водія та салон вказаного транспортного засобу, де перебували конвоїри та арештовані, відгороджено спеціальною решіткою, вічко якої складає 50х50 мм.

При цьому, доводи комісії та представника відповідача про те, що сумки із забороненими речами, які ОСОБА_3 помістив до спеціального автомобіля, знаходились на передніх сидіннях, розміщенних одразу ж за водієм, а також те, що ОСОБА_1 не побачити ОСОБА_3 та протиправні дії які останній вчиняв не міг, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені твердження суб'єкта владних повноважень жодним чином не підтверджені.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 71 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, жодних доказів та доводів, які б свідчили про обізнаність позивача про вчинення ОСОБА_3 порушення вимог законодавства, відповідач суду не надав та матереріали службового розлідування таких доказів також не містять.

У свою чергу, під час судового розгляду справи свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 підписавши присягу свідка та попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання повідомили суду, що сумки для передачі арештованому ОСОБА_3 заніс у салон спеціального автомобіля та поставив на підлогу. Водій цього автомобіля - старший лейтенант поліції ОСОБА_1 цього факту не бачив та не міг бачити, оскільки місце водія та салон транспортного засобу, де перебували конвоїри та арештовані, відгороджено спеціальною решіткою. Крім того, що саме знаходилось у вказаних сумках та з якою метою ОСОБА_3 помістив їх у салон спеціального автомобіля - останній не повідомляв інших конвоїрів, в тому числі і позивача.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивачу не відомо було про вчинення лейтенантом поліції ОСОБА_3 порушення вимог пункту 1.29 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ, а тому відповідно старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не міг вжити заходів щодо припинення порушень вчинених ОСОБА_3 та доповісти про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові.

Приписами статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Разом з цим, за порушення службової дисципліни у статті 12 Дисциплінарного статуту визначено такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що висновок службового розслідування тягне за собою правові наслідки у вигляді притягнення винних до дисциплінарної відповідальності, в тому числі у вигляді звільнення особи зі служби, а тому таке рішення повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте, судом встановлено, що висновок службового розслідування не містить будь-якої мотивації щодо застосування до позивача найсуворішого заходу дисциплінарного впливу.

При цьому, суд зауважує, що вказані у висновку доводи про порушення позивачем пункту 7 Дисциплінарного статуту є лише суб'єктивною думкою осіб, що входили до складу комісії, оскільки є необґрунтованими та повністю спростовуються наявними у справі доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування від 17.05.2017 в частині встановлення у діях старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 порушення статті 7 Дисциплінарного статуту, а також рекомендації щодо звільнення вказаної особи зі служби в поліції прийнятий комісією без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, у зв'язку з чим не може бути належною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції.

Згідно з приписами статті 18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Як вже зазначалось, 22.05.2017 Головним управлінням Національної поліції у Київській області прийнято наказ № 219 (879) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» у пункті 2 якого, зокрема, зазначено: за порушення службової дисципліни статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, які виявилися у невжитті заходів щодо припинення порушень вчинених ОСОБА_3 та не доповіді про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - звільнити з поліції.

Отже, передумовою прийняття зазначеного наказу слугував висновок службового розслідування від 17.05.2017.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи, що судом встановлено безпідставність та необґрунтованість висновків службового розслідування в частині встановлення у діях старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 порушення статті 7 Дисциплінарного статуту, а також рекомендації щодо звільнення вказаної особи зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що Наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.05.2017 року № 219 у частині притягнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції за порушення службової дисципліни з посади старшого інспектора - чергового ІТТ № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області - є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування обраного позивачем способу захисту порушених прав, визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 01 червня 2017 року № 421 о/с «По особовому складу» в частині його звільнення, а також поновлення на посаді посади старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області, суд зазначає про таке.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 01 червня 2017 року № 421 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби, суд дійшов висновку, що ця вимога також підлягає задоволенню, оскільки зазначений Наказ було прийнято у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення накладеного на позивача Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 01 червня 2017 року № 421 о/с «По особовому складу», який визнано судом протиправним.

Разом з цим, суд звертає увагу, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України).

Оскільки судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.

Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 04 серпня 2016 року № 433, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за період з квітня по травень 2017 року становить 15644,96 грн. (а.с. 83)

При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за квітень-травень 2017 року складає 61 календарний день.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 256,47 грн. (15644,96 грн./61).

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 153 дня та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 16 червня 2017 року по дату призначення ОСОБА_1 на посаду, а саме по 15.11.2017.

Крім того, судом було враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з кількості календарних днів, що минули з 16 червня 2017 року по 15 листопада 2017 року включно.

Отже, оскільки кількість днів вимушеного прогулу складає 153 дня, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 39239,91 грн. (153 х 256,47).

За змістом частини 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Всупереч викладеним положенням належних і достатніх доказів, які б свідчили про порушення позивачем службової дисципліни та відповідно, наявність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, надано не було.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області допустити до негайного виконання.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.05.2017 року № 219 у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції за порушення службової дисципліни з посади старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 01 червня 2017 року № 421 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 за ст. 77, ч. 1, п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) з посади старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області.

5. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора - чергового ІТТ №2 Головного управління Національної поліції в Київській області

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15 червня 2017 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 39239 (тридцять дев'ять тисяч двісті тридцять дев'ять) грн. 91 коп.

7. Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управлння Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 7822 (сім тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Панова Г. В.