Справа № 243/5868/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сидоренко І.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року справа №243/5868/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б., позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2017 року у справі № 243/5868/17 за позовом ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоровя України про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, -

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із адміністративним позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоровя України про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_6 № 425 від 27 квітня 2017 року «Про реорганізацію Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» (а.с. 2-9).

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с. 125-129).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2017 року у справі № 243/5868/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на не вірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено наступне.

11 травня 2017 року представниками Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації колективу диспансеру оголошено розпорядження керівника обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_6 № 425 від 27 квітня 2017 року «Про реорганізацію Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» шляхом приєднання до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська».

Після оголошення розпорядження були проведені збори трудового колективу диспансеру та колектив виразив свою не згоду.

Відповідно до оскаржуваного розпорядження діяльність диспансеру буде фактично припинена. В результаті реорганізації диспансер буде фактично ліквідовано та перепорядковано Краматорському диспансеру. За таких умов у диспансеру збільшиться мережа обслуговування, що ускладнить реалізацію громадянами права на належну медичну допомогу. Крім того, скорочення посади головного лікаря призведе до нівелювання налагодженої системи праці, ускладниться можливість безпосереднього розпорядження заробленими коштами в інтересах диспансеру.

Крім того, згідно з ч. 1 п. 2 розд. 7 Статуту диспансеру припинення такого здійснюється за рішенням Донецької обласної ради. Однак, в даному випадку рішення про припинення диспансеру прийнято головою Донецької обласної державної адміністрації - керівником військово-цивільної адміністрації, який не уповноважений на прийняття даної категорії рішень.

В пояснювальній записці зазначено, що прийняття проекту розпорядження дозволить оптимізувати мережу спеціалізованих наркологічних закладів охорони здоров'я, провести ефективні заходи щодо профілактики і лікування наркоманії та алкоголізму, залучення та концентрація матеріальних та фінансових ресурсів для забезпечення у регіоні належного рівня надання спеціалізованої медичної допомоги населенню на території, що підконтрольна державній владі України. Однак, в самому розпорядженні, пояснювальній записці та інших наявних документах відсутні будь-які висновки, доводи, котрі вказували б на необхідність оптимізації та критерії, які є вихідними даними для таких висновків.

Крім того, апелянт не погоджується з тим, що відповідачем зазначено, що на даний момент диспансером не вживається ефективних заходів щодо профілактики і лікування наркоманії та алкоголізму, що з огляду на самі завдання діяльності такого свідчить про визнання його роботи незадовільною. При цьому, будь-які службові перевірки, аудити та інші заходи, спрямовані на встановлення ефективності виконання завдань, покладених на диспансер, не проводилося. Тобто, зазначені висновки зроблені відповідачем виходячи з суб'єктивного оцінювання результатів діяльності диспансеру або взагалі без таких.

Стосовно можливості залучення та концентрації матеріальних та фінансових ресурсів для забезпечення у регіоні належного рівня надання спеціалізованої медичної допомоги населенню зазначає, що ані в пояснювальній записці, ані в інших документах на підставі яких прийнято оскаржуване розпорядження, не наведено детальних економічних розрахунків. Краматорський диспансер є закладом меншою базою (матеріально, трудовою, фінансовою), отже реорганізація приведе до перенаправлення бюджетних коштів та коштів, отриманих від надання послуг на потреби не Слов'янського диспансеру, а Краматорського, що в будь-якому випадку сприятиме виключно погіршенню якості надання медичних послуг.

Стосовно можливості оптимізації структури закладів охорони здоров'я та сталого розвитку наркологічної служби в північному регіоні в результаті прийняття спірного розпорядження апелянт зазначає, що як в самому розпорядженні так і в пояснювальній записці відсутні будь-які висновки, доводи, котрі вказували б на необхідність оптимізації та критерії, які є вихідними даними для таких висновків, не обґрунтовані підстави для такої оптимізації. Не є зрозумілим, який зміст покладено відповідачем в поняття «сталий розвиток», оскільки в наявних документах відсутні будь-які стратегічні плани розвитку, висновки про не належний рівень розвитку матеріально-технічної, трудової бази. При цьому зазначає, що диспансер оснащений сучасним обладнанням, його працівники систематично підвищують кваліфікацію, а за допомогою організаційних навичок головного лікаря постійно вдосконалюється якість надання медичних послуг.

Крім того, в пояснювальній записці зазначено, що ефективне керівництво реорганізованим закладом дозволить на відповідному рівні організувати роботу спеціалізованої медичної служби та скерувати заощаджені кошти на впровадження ефективних новітніх технологій у медичній галузі. Зазначає, що вказане ствердження фактично визнає роботу головного лікаря диспансеру незадовільною. Водночас, останній до дисциплінарної відповідальності не притягувався, натомість, під його ефективним керівництвом диспансер сформував потужну матеріально-технічну базу, оснастився сучасним обладнанням і висококваліфікованими спеціалістами. Безпідставним є ствердження про можливість впровадження ефективних новітніх технологій, оскільки новітні технології в диспансері вже фактично впроваджені.

Також, апелянт зазначає, що в обґрунтування доцільності приєднання диспансеру до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» відповідачем зазначено про розташування даних закладів на відстані 20 км один від одного, логістичну близькість Краматорського диспансеру до Департаменту охорони здоров'я, як «вагома підстава»; наявність на базі Краматорського диспансеру філіалу кафедри психіатрії, наркології та медичної психології, що є зручним для проходження інтернатури, первинної спеціалізації, тематичного удосконалення та передатестаційної підготовки лікарів. Однак, таке обґрунтування про близькість диспансерів один до одного не витримує критики, оскільки кожен з них має свою мережу обслуговування, а їх об'єднання призведе виключно до незручності громадян в отриманні медичних послуг Твердження про близькість до Департаменту охорони здоров'я не містить будь-якого логічного обґрунтування, оскільки за таких умов можна визнати доцільним перенесення всіх медичних закладів до м. Краматорська для зручності вищестоящого органу. При цьому, департамент не надає безпосередньо медичні послуги і якого близькість до установи ніяким чином не впливає на якість останніх. Наявність же на базі Краматорського диспансеру кафедри навчального закладу, виходячи з тверджень відповідача, що заклади фактично будуть тільки реструктуризовані без їх фактичного закриття, також не можуть слугувати підставою для прийняття вказаного рішення, оскільки, за таких умов, приєднання Краматорського диспансеру до Слов'янського диспансеру ніяким чином не вплине на навчання студентів та інтернів.

Тобто, підстави зазначені відповідачем в обґрунтування доцільності приєднання Слов'янського диспансеру до Краматорського є необґрунтованими (а.с. 135-142).

Позивач та його представники в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили суд скасувати постанову суду першої інстанції та розпорядження відповідача про реорганізацію медичного закладу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на тому, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що розпорядженням керівника обласної військової військово-цивільної адміністрації голови обласної державної адміністрації ОСОБА_6 № 425 від 27 квітня 2017 року припинено юридичну особу публічного права - Комунальну лікувально-профілактичну установу «Міський наркологічний диспансер міста Слов'янська» шляхом приєднання до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» (а.с. 10), з урахуванням змін внесених розпорядженням Голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 19 липня 2017 року № 817 «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 27 квітня 2017 року № 425»,відповідно до якого п.3 спірного розпорядження доповнено новим пунктом « 4) створення відокремленого структурного підрозділу комунальної лікувальне - профілактичної установи « Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» на території міста Словянськ» .

Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття відповідачем вищевказаного розпорядження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи спірне розпорядження діяв у межах та у спосіб, встановлений законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак, вважає за потрібне скасувати постанову суду першої інстанції у звязку з грубим порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Враховуюче те, що відповідачем по справі є Донецька обласна державна адміністрація Донецької обласної військово-цивільної адміністрації,яка тимчасово виконує повноваження місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та є тимчасовим державним органом, що здійснює на відповідній території повноваження обласної ради,- суд апеляційної інстанції вважає, що дана справа мала розглядатись в Донецькому окружному адміністративному суді.

Відтак, постанова суду першої інстанції має бути скасована з підстав порушення предметної підсудності та вирішення справи неповноважним судом, з прийняттям нової постанови відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно до якої підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Розглядаючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на території Донецької області проводиться антитерористична операція, яка триває і на цей час.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

03 лютого 2015 року набрав чинності ОСОБА_7 України Про військово-цивільні адміністрації №141-У111( далі ЗУ №141-У111), який визначає організацію, повноваження і порядок діяльності військово-цивільних адміністрацій для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.1 ЗУ№141-У111, Військово-цивільні адміністрації - тимчасові державні органи, які діють на території Донецької та Луганської областей у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.1 ст.3 ЗУ№141-У111,військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України.

Указом Президента України від 05.03.2015року за №123/2015 Про утворення військово-цивільних адміністрацій утворено Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію, у звязку з її утворенням Донецька обласна державна адміністрація набула статусу Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, а голова Донецької обласної державної адміністрації статусу керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації.

04.02.2016року Верховною Радою України було прийнято ОСОБА_7 України Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності військово-цивільних адміністрацій №995-VІІІ, яким внесені зміни у тому числі до Закону України Про військово-цивільні адміністрації, згідно з ч. 1 ст. 3 яким у день набрання чинності актом Президента України про утворення обласної військово-цивільної адміністрації припиняються повноваження обласної ради, її виконавчого апарату, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах.

ОСОБА_7 України №995 набрав чинності 20.02.2016року.

Статтею 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» в зазначеній редакції встановлено, що для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, у районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом .

Згідно із частинами 11, 12 статті 3 цього Закону повноваження військово-цивільних адміністрацій району, області починаються у день набрання чинності актом Президента України про їх утворення і припиняються у день відкриття першої сесії новообраної відповідної ради. Повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до п.п.15 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» до повноважень військово-цивільних адміністрацій відноситься управління закладами освіти, охорони здоров'я, культури, фізичної культури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання; організації їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення, та інше .

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільну адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює керівник, який представляє відповідну військово-цивільну адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами; видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення, але не більш ніж на три роки з дня набрання чинності цим Законом.

Частинами 3, 4 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено, що мережа державних і комунальних закладів охорони здоров'я формується з урахуванням потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров'я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров'я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об'єктами відповідно державної і комунальної власності.

Статтями 81, 106 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа публічного права може створюватись розпорядчим актом органу місцевого самоврядування. Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Згідно із статтями 43, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції обласної ради відноситься вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні обласних рад. Обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Словянської міської ради народних депутатів від 05 жовтня 1988 року, з 01 жовтня 1988 року організовано наркологічний диспансер м. Слов'янську (а.с. 16). Відповідно до Статуту КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська», затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 15 квітня 2003 року № 229 (в редакції розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 22 листопада 2016 року № 1032) диспансер засновано на комунальній власності територіальної громади міста Слов'янська (а.с. 12-15) та, згідно з рішенням обласної ради від 03 вересня 2002 року № 4/3-50 (а.с. 17), прийнято у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходиться в управлінні Донецької обласної ради.

Управління диспансером в межах повноважень згідно з рішенням обласної ради від 04 березня 1999 року № 23/5-116 «Про делегування повноважень Донецької обласної ради Донецькій обласній державній адміністрації щодо управління майном області та про затвердження переліку об'єктів спільної власності територіальних громад, що знаходяться в управлінні обласної ради» (із змінами та доповненнями, зокрема, розпорядженням голови обласної державної адміністрації віл 19 квітня 2007 року № 225 (а.с. 11), здійснює облдержадміністрація. Координацію діяльності диспансеру здійснює департамент охорони здоров'я Донецької обласної державної адміністрації. Отже власник (засновник), або субєкт, який виконує його повноваження, у даному випадку Донецька облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація, відповідно до чинного законодавства з урахуванням усіх обставин, можливостей і доцільності з огляду на ефективність використання бюджетних коштів має законне право приймати рішення про припинення лікувального закладу, оскільки прийняття рішення про припинення юридичної особи є виключним правом органу, що її утворив.

Повноваження власника, в даному випадку Донецької обласної ради, на період проведення антитерористичної операції, як було зазначено вище, здійснює Донецька облдержадміністрація, що набула статусу обласної військово-цивільної адміністрації.

Як вбачається з розділу 7 Статуту диспансеру припинення диспансеру здійснюється шляхом його реорганізації (злиття перетворення приєднання поділу) або ліквідації.

Припинення диспансеру здійснюється: за рішенням Донецької обласної ради або на підставі рішення господарського суду.

Виходячи з вимог Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» Донецька обласна рада припинила свої повноваження з моменту утворення Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, та виходячи з повноважень керівника військово-цивільної адміністрації, закріплених в ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване розпорядження прийнято уповноваженою особою, на підставі та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Посилання апелянта позивача на те, що існує рішення суду за адміністративною справою № 805/1437/17а щодо дії розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 22.12.2016 «Про обласний бюджет на 2017 рік», на яке посилається апелянт та якою встановлена обставина щодо того, що законодавцем не внесені зміни до спеціальних нормативно-правових актів, що встановлюють повноваження місцевих рад, в яких чергові вибори не проводились відповідно до Постанови ЦВК від 29 серпня 2015 року № 207 «Про неможливість проведення чергових виборів депутатів окремих районних, міських, районних у містах, сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року», стосовно питання припинення діяльності виконавчого апарату Донецької обласної ради, у зв'язку з чим повноваження органів місцевого самоврядування на окремих підконтрольних українській владі територіях Донецької і Луганської областей продовжують здійснювати місцеві ради, обрані на попередніх чергових виборах у 2010 році, а також виконавчі органи відповідних обласних рад, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вони не є такими, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 72 КАС України в силу прийняття ЗУ№141-У111.

Тобто, сама Донецька обласна рада не ліквідована, не реорганізована, а лише тимчасово позбавлена можливості виконувати повноваження, які перебрала на себе Донецька обласна військово-цивільна адміністрація.

ОСОБА_7 обставини підтверджені записом в Державному реєстрі юридичних осіб, відповідно до яких Донецька обласна рада зареєстрована за юридичною адресою Донецька область, місто Маріуполь, пр. Нахимова б.86( а.с.105-106).

Законом України «Про введення мораторію на ліквідацію та реорганізацію закладів охорони здоровя» з 01.03.2014 було введено мораторій на ліквідацію та реорганізацію закладів охорони здоровя державної та комунальної форм власності.

Проте, вказаний ОСОБА_7 01.04.2015 втратив чинність на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII.

Отже власник (засновник), або субєкт, який виконує його повноваження, у даному випадку Донецька облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація, відповідно до чинного законодавства з урахуванням усіх обставин, можливостей і доцільності з огляду на ефективність використання бюджетних коштів має законне право приймати рішення про припинення лікувально - профілактичної установи, оскільки прийняття рішення про припинення юридичної особи є виключним правом органу, що її утворив.

Повноваження власника, в даному випадку Донецької обласної ради, на період проведення антитерористичної операції, як було зазначено вище, здійснює Донецька облдержадміністрація, що набула статусу обласної військово-цивільної адміністрації.

Також, суд апеляційної інстанції не може погодитись з с твердженням позивача, що оскаржуваним розпорядженням скорочується мережа закладів охорони здоров'я, оскільки, як вбачається з розпорядження № 425 від 27 квітня 2017 року припиняється юридична особа публічного права - Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський наркологічний диспансер міста Слов'янська» шляхом приєднання до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська». Розпорядженням голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 817 від 19 липня 2017 року внесені зміни до розпорядження № 425 від 27 квітня 2017 року «Про реорганізацію КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська», п. 3 доповнено п.п. 4 наступного змісту: «створення відокремленого структурного підрозділу комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська».

Відтак, припиняється юридична особа - КЛПУ «Слов'янський міський наркологічний диспансер», а сам заклад охорони здоров'я буде продовжувати існувати у вигляді відокремленого структурного підрозділу КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» на території м. Слов'янська. Таким чином, права членів територіальної громади м. Слов'янська на доступ до мережі закладів охорони здоров'я жодним чином не порушені, мережу закладів охорони здоров'я не скорочено.

Як зазначено в пояснювальній записці до проекту оскаржуваного розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації, прийняття даного розпорядження викликано необхідністю ефективного використання бюджетних коштів, а об'єднання двох диспансерів в єдиний - КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» викликано тим, що на базі КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» є філіал кафедри психіатрії, наркології та медичної психології. Об'єднання КЛПУ «Міський наркологічний диспансер ми. Слов'янська» та КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» надасть можливість створити відділення інтенсивної терапії на 12 ліжок з подальшим введенням ставки лікаря - анестезіолога. Об'єднання лабораторних відділень диспансерів дасть можливість розширити спектр роботи останніх. Створення виїзної бригади дасть можливість проводити наркологічні огляди громадян у відділених північних регіонах області. Дана реорганізація надасть можливість створення єдиної бази даних пацієнтів і покращить якість надання наркологічної допомоги. Скасує територіальні перепони для надання доступної медичної допомоги та надасть можливість вибору пацієнтом лікаря.

Реалізація акта призведе лише до скорочення посад головного лікаря та головного бухгалтера , яким буде запропоновано працевлаштування на вакантних посадах за фахом.

У судовому засіданні позивач підтвердив факт запропонування йому відповідної посади за фахом, від якої він відмовився.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінує посилання апелянта на порушення положень п. 8 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» в частині не оприлюднення спірного розпорядження та розпорядження про внесення змін до нього, оскільки відповідачем надано суду лист від 05 грудня 2017 року № 01/12-2595/13 в якому Департаментом інформаційної та внутрішньої політики Донецької обласної державної адміністрації повідомлено Департамент охорони здоровя облдержадміністрації про розміщення спірного розпорядження та розпорядження про внесення змін до нього на офіційному Інтернет ресурсі облдержадміністрації.

Суд не приймає до уваги посилання апелянта на особливості припинення юридичних осіб, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, які введені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого їх припинення визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки останнім до теперішнього часу не прийнято законодавчих актів з цього питання.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині необхідності обговорення питання припинення юридичної особи публічного права (комунального закладу), оскільки спірне розпорядження не є регуляторним актом в розумінні цього закону.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції по суті позовних вимог та вважає, що спірне розпорядження прийнято відповідачем у рамках його повноважень, однак вважає, що судом першої інстанції порушено положення процесуального законодавства щодо інстанційної підсудності справи, відтак, постанова суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2017 року в справі № 243/5868/17 - скасувати.

Прийняту нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоровя України про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації відмовити.

Вступну та резолютивну частини постанови прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 07 грудня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено 12 грудня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_8

ОСОБА_9