Справа № 805/1960/17-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 р. Справа №805/1960/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13год. 08хв.

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді - Галатіної О.О.

при секретарі Картавих Г.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Словянську адміністративну справу за позовом Приватного підприємства Олнайт до Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.2017 року № НОМЕР_1 на суму 419038 грн. суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.2017 року № НОМЕР_1, на загальну суму 419038 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено що, Приватне підприємство Олнайт отримало від контролюючого органу податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 09.02.2017р. яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів у розмірі 335238 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 83810 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі акту про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Олнайт» код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013р. по 30.09.2016р. правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013р. по 30.09.2016р. № 16/05-19-14-01/24065501 та висновку про результати розгляду заперечень на акт перевірки від 19.01.2017р. № 16/05-19-14-01/24065501 вважає його протиправним та таким, що належить до скасування.

Ухвалою суду від 31 липня 2017 року позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень рішень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 09.02.2017 року закрито.

Представник позивача під час судового засідання надав пояснення аналогічні викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача під час судового засідання зазначив, що порушення: пп.14.1.11, 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.10.2, 138.10.3 п.138.10, 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст.138 Податкового кодексу України, ПСБО 10 «Дебіторська заборгованість», ПСБО 15 «Доходи», ПСБО 16 «Витрати», що призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 581305 грн., у тому числі за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 - 36163 грн., з 01.01.2014 по 31.12.20.14-343113 грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 66096 грн., за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 - 18727 грн., за період з 01.04.2016 по 30.06.2016 - 10762 грн., за період з 01.07.2016 по 30.09.2016 - 106444 грн. пп.14.1.11, 14.1.13, 14.1.257, 14.1.266 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до: - заниження податку на додану вартість всього в сумі 481722 грн., у тому числі за серпень 2014 у сумі 24224 грн., за жовтень 2014 у сумі 8500 грн., за грудень 2014 у сумі 126161 грн., за вересень 2016 у сумі 322837 грн. Завищення податку на додану вартість всього у сумі 113760 грн., у тому числі за вересень 2015 у сумі 2756 грн., за грудень 2015 у сумі 2809 грн., за січень 2016 у сумі 2104 грн., за лютий 2016 у сумі 10820 грн., за березень 2016 у сумі 6938 грн., за квітень 2016 у сумі 3639 грн., за травень 2016 у сумі 27054 гри,, за червень 2016 у сумі 7149 грн., за липень 2016 у сумі 7958 грн., за серпень 2016 у сумі 42533 грн. які виявлені в акті перевірки відповідають норам чинного законодавства, а податкове повідомлення рішення прийняте в межах Податкового кодексу. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач Приватне підприємство «Олнайт» зареєстроване в якості юридичної особи (, місцезнаходження: 87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гугеля, буд.12) зазначене підтверджується випискою з ЄДРПОУ (т.2. а.с. 170-175).

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області, є юридичною особою та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю ,повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу керівника Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 29.11.2016р. № 0893/893, 0894/894, 0895/895, 0896/896, 0897/897, 0911/911, 0920/920 контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «ОЛНАЙТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013р. по 30.09.2016р. правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013р. по 30.09.2016р. (т.2. а.с. 55-104) про що складено акт № 16/05-19-14-01/24065501 від 19.01.2017р.

В акті перевірки № 16/05-19-14-01/24065501 встановлені наступні порушення з боку позивача, крім іншого:

- пп.14.1.11, 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.10.2, 138.10.3 п.138.10, 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст.138 Податкового кодексу України, ПСБО 10 «Дебіторська заборгованість», ПСБО 15 «Доходи», ПСБО 16 «Витрати», що призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 581305 грн., у тому числі за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 - 36163 грн., з 01.01.2014 по 31.12.20.14-343113 грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 66096 грн., за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 - 18727 грн., за період з 01.04.2016 по 30.06.2016 - 10762 грн., за період з 01.07.2016 по 30.09.2016 - 106444 грн.

- пп.14.1.11, 14.1.13, 14.1.257, 14.1.266 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до: - заниження податку на додану вартість всього в сумі 481722 грн., у тому числі за серпень 2014 у сумі 24224 грн., за жовтень 2014 у сумі 8500 грн., за грудень 2014 у сумі 126161 грн., за вересень 2016 у сумі 322837 грн.

- завищення податку на додану вартість всього у сумі 113760 грн., у тому числі за вересень 2015 у сумі 2756 грн., за грудень 2015 у сумі 2809 грн., за січень 2016 у сумі 2104 грн., за лютий 2016 у сумі 10820 грн., за березень 2016 у сумі 6938 грн., за квітень 2016 у сумі 3639 грн., за травень 2016 у сумі 27054 гри,, за червень 2016 у сумі 7149 грн., за липень 2016 у сумі 7958 грн., за серпень 2016 у сумі 42533 грн. (т.2 а.с. 104).

Позивач не погоджуючись із висновками податкового органу в порядку визначеному п.86.7 ст. 86 Податкового кодексу України почав процедуру оскарження.

07.02.2017р. контролюючий орган рішенням № 3172/10/05-19-14-01 та від 08.02.2017р. № 3292/10/05-19-14-01 про результати розгляду заперечення задовольнив їх частково та відредагувала акт перевірки в частині висновків та прийняло податкові повідомлення рішення № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, які останні оскаржуються в іншій адміністративній справі.

За наслідками перевірки ПП «ОЛНАЙТ» на підставі акту перевірки від 19.01.2017р. № 16/05-19-14-01/24065501 та висновку про результати розгляду заперечень ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення:

- від 09.02.2017р. № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення пп..14.1.11, 14.1.13, 14.1.257, 14.1.266, п.14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, ст. 198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 335238 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 83810 грн. (т.1 а.с.14).

Позивач не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 09.02.2017р. звернувся із цим позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Що стосується порушення в частині не надходження у 15 денний строк від КП «Компанія «Вода Донбасу» до ПП «ОЛНАЙТ» сплати за виконані роботи, що відображено в акті перевірки від 19.01.2017р. № 16/05-19-14-01/24065501 (т.2. а.с.87).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до акту перевірки № 16/05-19-14-01/24065501 Приватне підприємство «ОЛНАЙТ» в порушення пп.14.1.266 п.14.1. ст.14, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, занизило податкове зобовязання за вересень 2016 у сумі 280709 грн. та завищено податкове зобовязання в загальній сумі 115136 грн. у тому числі у липні 2015 у сумі 2756 грн. у грудні 2015 у сумі 2809 грн. у січні 2016 у сумі 7843 грн. у лютому 2016 5081 грн. у березні 2016 у сумі 6938 грн. у квітні 2016 у сумі 18647 грн. у травні 2016 29791 грн. у червні 2016 у 17974 грн. у липні 2016 у сумі 12913 грн. у серпні 2016 у сумі 9008 грн. у вересні у сумі 1376 грн.

Суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до договору № 15-13-305т від 07.06.2013р. (т.5т а.с. 47-52) який укладено у м. Донецьку між КП «Компанія «Вода Донбасу» та ПП «ОЛНАЙТ» підрядник зобовязується у 2013 році виконати роботи, зазначені в проектно-кошторисній документації, а замовник прийняти і оплатити по обєкту: «Реконструкція каналізаційної насосної станції № 6 із заміною насосного обладнання м. Димитров», відповідно до п.3.1. договору, ціна договору становить 1858482,73 грн. згідно п.13.1 фінансування здійснюється за рахунок таких джерел і таких сумах кошти обласного бюджету (розпорядження голови обладміністрації від 10.04.2013 № 189 «Про затвердження програми заходів обласного фонду охорони навколишнього природного середовища, що фінансуються в межах залишків обласного фонду у 2013р.) у сумі 1858482 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 20.09.2013р. ПП «ОЛНАЙТ» була отримана передоплата у сумі 557544,81 грн. однак роботи були виконані частково, частина заактованої передоплати була повернута 27.12.2013р. ПД № 386 у сумі 20000 грн. та 30.12.2013р. ПД № 389 у сумі 224050,05 грн. (т.5. а.с. 44-46).

Позивачем на підтвердження виконання умов договору до суду були надані наступні первинні документи а саме: довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2013р. (т.5. а.с. 18-19) на загальну суму 163494,76 грн. акт № 563-1 (т.5. а.с. 20) вартості змонтованого обладнання за грудень 2013р. на суму 9438,80 грн. акт № 563 (т.5. а.с. 21-26) за грудень 2013р. разом на суму 50277,16 грн. довідка про вартість виконаних робіт (т.5. а.с.27-28) за грудень 2014р. в сумі 280709,41 грн. акт № 3/1 (т.5. а.с.29) вартості обладнання на суму 1189712,49 грн. акт № 3 (т.5. а.с.30-33) приймання виконаних робіт за грудень 2014р. 256601,44 грн. Також зазначене підтверджується бухгалтерською довідкою (випискою по рахунку), яка сформована 18.09.2017р. за дату 16.10.2013р. на суму 557544,81 грн. платіжним дорученням № 389 від 30.12.2013р. на суму 224050,05 грн. платіжним дорученням № 3806 від 30.12.2013р. на суму 150000 грн. платіжне доручення № 389 від 27.12.2013р. на суму 20000 грн. із призначенням платежу «часткове повернення невикористаного авансу згідно договору № 15-13-305т».

В подальшому в звязку з неотримання оплати по договору за виконанні роботи ПП «ОЛНАЙТ» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до КП «Компанія «Вода Донбасу» про визнання робіт повністю виконаними у квітні 2014р. та стягнення заборгованості у сумі 2227948,24 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. у справі № 908/2771/15 яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду Донецької області від 29.09.2015р. вирішено стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, буд. 177А, ) на користь Приватного підприємства «Олнайт» (87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гугеля, буд. 12, ) суму 2 015 377 (два мільйони п'ятнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 21 коп. (із них: заборгованість в сумі 1975860 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 01 коп., судовий збір у сумі 39 517 ( тридцять дев'ять тисяч пятсот сімнадцять) грн. 20 коп.). Рішення суду набрало законної сили 29.05.2015р. (т.1. а.с. 245-249; т.2. а.с. 1-4).

24.06.2016р. Господарським судом Запорізької області видано наказ про примусове виконання судового рішення по справі № 908/2771/15. В подальшому заступником начальником Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 49262539.

За приписами п. 187.10. ст. 187 ПК України платники податку, які постачають теплову енергію, природний газ (крім скрапленого), надають послуги з транспортування та/або розподілу природного газу, водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом.

Відповідно до п.п.14.1.266 п.14.1 ст.14. ПК України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

На думку контролюючого органу, якщо відкрито виконавче провадження, а стягнення відбувається саме, як з юридичної особи то погашення заборгованість відбувається не за кошти обласного бюджету, а саме за кошти КП «Вода Донбасу» як юридичної особи.

Однак суд, не погоджується з такими висновками податкового органу та вважає, що підприємство вірно використовує касовий метод податкового обліку на підставі того, що як і для сплати робіт по договору, так і для погашення заборгованості по рішенню суду використовуються бюджетні кошти, що також підтверджується п.13.1 договору № 15-13-305т.

Що стосується порушення позивачем пп.14.1.11 п. 14.1 ст.14, пп..14.1.13 п.14.1 ст.14,пп.134.1.1 п.134.1, ст..134 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 1226 від 07.05.2014р. та додаткової угоди № 1 який укладено у м. Маріуполь між ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча» (покупець) та ПП «ОЛНАЙТ» (постачальник), останній повинен передати товар (т.1. а.с. 37-46). Відповідно до затвердженої специфікації № 2 (т.1. а.с. 47) ПП «ОЛНАЙТ» (постачальник) передає покупцю ПАТ «ММК ім.Ілліча» товар (новорічні прикраси, гірлянди, тощо) на загальну суму з урахуванням ПДВ 952502,40 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 1226, ПП «ОЛНАЙТ» (покупець) уклало договір поставки з ТОВ «ЕраТехФорм-ЛТВ» (постачальник) № 08-12 від 08.12.2014р умовами якого є постачання новорічних прикрас, світлодіодних гірлянд, тощо. (т.1. а.с. 81-88). Загальна сума специфікації № 01 від 08.12.2014р. складає 756964,08 грн. (т.2. а.с.12-13).

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаним контрагентом позивача в періоді, що перевірявся, виконувалися роботи, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000004 від 19.12.2014р. на загальну суму 756964,08 грн. прибутковою накладною № ТО000000398 від 19.12.2014р. на суму 756964,08 грн. податковою накладною № 54 від 08.12.2014р. на суму 378482,04 грн. № 55 від 19.12.2014р. на суму 378482,04 грн. рахуноком-фактури № СФ-0000002 від 08.12.2014р. на суму 756964,08 грн. платіжними дорученнями № 4698 від 08.12.2014р. на суму 200000 грн. № 887 в розмірі 108482,04 грн. № 84 на суму 70000 грн. № 1406 на суму 140000 грн. № 1453 на суму 10000 грн. № 1660 на суму 88482,04 грн. № 1711 на суму 30000 грн. № 1734 на суму 18000 грн. № 4909 на суму 2000 грн. з призначенням платежу за товар згідно договору поставки № 08-12 від 08.12.2014р. та визначенням платника ПП «ОЛНАЙТ» отримувач ТОВ «ЕраТехФорм-ЛВТ» (т.2. а.с.17-25).

На виконання умов договору № 1226 від 07.05.2014р. згідно із актом приймання-передач на відповідальне зберігання від 19.12.2014р. ПП «ОЛНАЙТ» передало, а ПАТ «ММК Ілліча» прийняло товар (новорічні прикраси, гірлянди, тощо) на загальну суму 952502,40 грн. (т.2. а.с.34). Також відповідно до акту приймання-передачі від 04.06.2015р. ПП «ОЛНАЙТ» передало, а ПАТ «ММК» прийняло поставлену згідно специфікації № 12 до договору поставки № 1226 змонтовану та встановлену на обєктам ПАТ «ММК» новорічні прикраси, гірлянди, тощо на загальну суму 952502,40 грн. (т.2. а.с. 35-39).

Окрім цього судом встановлено, що в акті перевірки вчинено запис, що на дату реєстрації ТОВ «ЕраТехФорм-ЛТВ» знаходилося на обліку в Східно-Донецькому відділення Маріупольської ОДПІ та мало податкову адресу: м. Донецьк, вул. Роздольная, буд. 2а вк. 56, а тому на думку контролюючого органу всі роботи, які виконувалися між позивачем та контрагентом не враховуються та вважаються не дійсними, оскільки надана видаткова накладна складена у м. Донецьк, де тимчасово органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

З цього приводу суд зазначає, що дійсно на момент складання видаткової накладної ТОВ «ЕраТехФорм-ЛТВ» юридичної знаходилося у м. Донецьк, однак податковим органом не врахований той факт, що м. Донецьк не є містом передавання приймання товару, а також податковою не рахується, що саме ця операція призвела до зміни майнового стану позивача, а тому з урахуванням викладеного суд вбачає спростувати висновки акту в цій частині.

Факт здійснення господарських операцій між ПП «ОЛНАЙТ» та ПАТ «ММК», підтверджується видатковою накладною № ТО00000001 від 04.06.2015р. на суму 952502,40 грн. податковою накладною № 6 від 04.06.2015р. на суму 952502,40 грн. платіжними дорученнями № 26661 на суму 355927 грн. № 26518 на суму 85150,98 грн. № 26432 на суму 522464,42 грн. № НОМЕР_4 на суму 568451,62 грн. з призначенням платежу за товар згідно договору № 1226 від 07.05.2014р. та визначенням платника ПАТ «ММК ім. Ілліча» та одержувача - ПП «ОЛНАЙТ» (т.2. а.с. 44-46).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з пп.2.1, пп.2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.138.8.1 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну); до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), повязані з його господарською

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним робіт, послуг від контрагента, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення сум податку по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивач за КВЕД має право займатися наступними видами діяльності: монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; інші будівельно-монтажні роботи; інші спеціалізовані будівельні роботи; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; комплексне обслуговування об'єктів; неспеціалізована оптова торгівля; діяльність у сфері архітектури; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; установлення та монтаж машин і устатковання; будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).

Тобто, що укладений договір позивача з його контрагентом повністю узгоджується, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд звертає увагу, що зазначений договір, укладений між позивачем та контрагентом є чинним, ніким не скасованим, а їх виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагент на момент здійснення вказаних господарських операцій були та є платниками податків.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Що стосується порушень пп.14.1.11, 14.1.13, 14.1.257 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, ст..198 Податкового кодексу України в частині неправомірного віднесення до податкового кредиту суми ПДВ з придбання товарів у ТОВ «Оптіум Компані» у вересні 2016р. в сумі 43504 грн.

У відповідності до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Разом з цим, суд ураховує, що позовна давність, згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 260 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідно до додаткової згоди до договору № 0206/1 від 20.06.2011р. яка була укладена ще до проведення перевірки контролюючим органом, сторони, в особі директора ПП «ОЛНАЙТ» та директора ТОВ «Оптіум-Компані» досягли згоди стосовно продовження позовної давності строком до 5 років відносно виконання умов договору до 01.12.2017р.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до пп.165.1.31 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншими особами, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, отримується платником податку.

Суд також вказує, що станом на час розгляду справи строк позовної давності не сплинув, а тому висновки контролюючого стосовно цього факту є безпідставними.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає обєкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 року за № 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно з п.6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 року за № 860/4153, не визнаються доходами такі надходження від інших осіб: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів; сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо; сума попередньої оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума авансу в рахунок оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума завдатку під заставу або в погашення позики, якщо це передбачено відповідним договором; надходження, що належать іншим особам; надходження від первинного розміщення цінних паперів; сума балансової вартості валюти.

Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.186.2 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг є: 1) місце фактичного постачання послуг, пов'язаних з рухомим майном, а саме: а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг; б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна; в) послуг, пов'язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання; г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов'язані з рухомим майном; 2) фактичне місцезнаходження нерухомого майна, у тому числі що будується, для тих послуг, які пов'язані з нерухомим майном: а) послуг агентств нерухомості; б) послуг з підготовки та проведення будівельних робіт; в) інших послуг за місцезнаходженням нерухомого майна, у тому числі що будується; 3) місце фактичного надання послуг у сфері культури, мистецтва, освіти, науки, спорту, розваг або інших подібних послуг, включаючи послуги організаторів діяльності в зазначених сферах та послуги, що надаються для влаштування платних виставок, конференцій, навчальних семінарів та інших подібних заходів.

Згідно з п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у звязку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобовязань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

З урахуванням зазначеного, висновки відповідача про порушення позивачем пп.14.1.11, 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.10.2, 138.10.3 п.138.10, 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст.138, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованими.

Тобто, податкове повідомлення-рішення від 09.02.2017р. № НОМЕР_1 є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам законодавства безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення від 09.02.2017р. № НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства Олнайт до Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.2017 року № НОМЕР_1 на суму 419038 грн. задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 09 лютого 2017 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства Олнайт () судові витрати у розмірі 5175 (пять тисяч сто сімдесят пять) грн. 91 коп.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 04 грудня 2017 року.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Галатіна О.О.