Справа № П/811/389/17
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2017 рокусправа № П/811/389/17

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.,

суддів: Божко Л.А., Панченко О.М.,

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Постач» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі № П/811/389/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Постач» до Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення і податкових вимог,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ТОВ «Агро-Постач» (далі по тексту позивач) звернулось до суду з позовом до Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі по тексту відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.09.2016 року, винесене Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо збільшення на 437020 грн. суми грошового зобовязання за платежем податку на додану вартість та 218510 грн. суми штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в повному обсязі; визнати протиправними та скасувати податкові вимоги № 34255-11 від 12.10.2016 року на суму податкового боргу 19625,47 грн. та № 34255-11 від 12.10.2016 року на суму 856233,39 грн., складеними на підставі податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.09.2016 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу №34255-11 від 12.10.2016 року, винесену Кіровоградською обєднаною ДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області на суму податкового боргу 19625,47 грн.; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу №34255-11 від 12.10.2016 року, винесену Кіровоградською обєднаною ДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області на суму податкового боргу 856233,39 грн.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ТОВ «Агро-Постач», подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову та прийняти нову, якою скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що протягом 2015 року дії ТОВ «Агро-Постач» щодо продажу власно виробленого товару за ціною нижче собівартості були зумовлені необхідністю уникнення надмірних збитків, через державне регулювання ринку соняшникової олії, встановленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», що діяла станом на спірний період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року. Держава регулювала ціни, зокрема на олію соняшникову, що передбачено п. 3.3.1 ст. 3 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України». Апелянт вказував, що винятком від норми, яка забороняла оподаткування операцій з постачання товарів/послуг за цінами не нижче собівартості є продаж товарів за цінами, на які встановлено державне регулювання. Апелянт зазначав, що визначення бази оподаткування ПДВ на рівні «не нижче собівартості продукції» суперечить принципам податкової правотворчості, застосування величини собівартості продукції в акті перевірки в якості бази оподаткування ПДВ було заздалегідь упередженим. Також апелянт вказував, що невірним є коли підприємство, яке в силу звичайних обставин зазнає збитків, повинно було ще додатково оподатковувати збитки податком на додану вартість не відомо з яких джерел.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у перевіряємий податковою інспекцією період ТОВ «Агро-Постач» здійснювало господарські операції з реалізації олії та шроту, одержаних внаслідок виконання договорів із переробки давальницької сировини (соняшнику) протягом 2015 року. Реалізація продукції власного виробництва здійснювалась нижче її собівартості, що є порушенням п. 181.1 ст. 188 ПК України. Передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів виходячи із звичайної ціни). Суд першої інстанції вказував, що протягом 2015 року база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів /послуг не могла бути нижчою від собівартості, а не нижчою звичайних цін. Подальше внесення законодавцем змін до статті 188 ПК України не є підставою для не застосування попередньої редакції цієї норми до спірних правовідносин. Податковим кодексом України встановлено, що податкова вимога може бути скасована контролюючим органом внаслідок чого вона вважається відкликаною, натомість Податковий кодекс України не визначає, що податкова вимога може бути анульованою контролюючим органом та не передбачає правових наслідків такого анулювання. Відповідачем не підтверджено правомірність формування оскаржуваних податкових вимог та не надано доказів їх скасування контролюючим органом, оскаржувані вимоги несені передчасно, зважаючи на неузгодження податкового повідомлення-рішення.

Матеріалами справи встановлено, що Кіровоградською обєднаною ДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 31.05.2016 року по 26.08.2016 року було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Агро-Постач» з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.08.2013 року по 31.03.2016 року та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 07.08.2013 р. по 31.03.2016 року, за результатами якої складено акт №41/11-23-14-04/38797874 від 02.09.2016 року. Висновками акту встановлено порушення ТОВ «Агро-Постач» п.188.1 ст.188 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 437020,00 грн., встановлено порушення пп. 168.1.1 п.168.1 ст. 168, п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в частині не утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору з призначених коштів.

Не погодившись з висновками акту від 02.09.2016 року №41/11-23-14-04/38797874 ТОВ «Агро-Постач» звернулось до Кіровоградської обєднаною ДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області з запереченнями. Згідно рішення від 15.09.2016 року № 69649/10/11-23-14-04 заперечення до акту залишені без задоволення, а висновки акту - без змін.

На підставі акта перевірки 19.09.2016 року Кіровоградською обєднаною ДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким ТОВ «Агро-Постач» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 655530,00 грн., в тому числі 437020,00 грн. основного зобовязання та 218510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Встановлено, що ТОВ «Агро-Постач» не погодилось з податковим повідомлення-рішення від 19.09.2016 року № та оскаржило його в адміністративному порядку. ТОВ «Агро-Постач» звернулось до Головного управління ДФС у Кіровоградській області з скаргою, яка рішенням від 15.12.2016 року № 5952/10/11-28-10-01-06 залишена без задоволення, податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

26.12.2016 року ТОВ «Агро-Постач» зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 19.09.2016 року № звернулось до ДФС України. Рішенням ДФС України від 21.02.2017 року № 3512/6/99-99-11-01-01-25 скарга залишена без задоволення а податкове повідомлення-рішення без змін. Рішення про результати розгляду скарги отримане позивачем 10.03.2017 року.

З позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення товариство звернулось 16.03.2017 року.

Встановлено, що Кіровоградською ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області складено та направлено позивачу податкову вимогу від 12.10.2016 року №34355-11, якою повідомлено ТОВ «Агро-Постач», що станом на 11.10.2016 року сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 19625,47 грн., в тому числі 510,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати; 16804,02 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших, ніж заробітна плата; 856234,32 грн. з податку на додану вартість; 2311,45 грн. з військового збору. В цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржена.

Також Кіровоградською ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області складено податкову вимогу від 12.10.2016 року №34355-11, якою повідомлено ТОВ «Агро-Постач», що станом на 11.10.2016 року сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 856233,39 грн., в тому числі 856233,39 грн. з податку на додану вартість. В цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржена.

ТОВ «Агро-Постач» погоджується, що протягом 2015 року ним здійснювався продаж готової продукції власного виробництва олії соняшникової, шроту соняшникового за цінами нижче собівартості. В матеріалах справи наявні договори, рахунки-фактури та копії платіжних документів з субєктами господарювання з якими ТОВ «Агро-Постач» мало відносини.

Відповідно до ст. 22, п. 23.1, п. 23.2 ст. 23 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Згідно п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у звязку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобовязань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Отже, наведена норма, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не передбачає такої окремої складової бази оподаткування ПДВ, як «перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів над фактичною ціною постачання». Дійсно, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, та застосовується для розрахунку бази оподаткування усієї операції. База оподаткування являє собою вартісну, фізичну або іншу характеристику обєкта оподаткування та є вартісною характеристикою усієї операції, яка статтею 185 ПК визнана обєктом оподаткування.

Нормою п. 188 ст. 188 ПК України передбачено існування винятку, за яким база оподаткування з постачання товарів (ПДВ) може бути нижче собівартості самостійно виготовлених товарів, таким винятком є реалізація товарів за цінами, на які встановлено державне регулювання.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Агро-Постач» виготовляє олію соняшникову, шрот соняшниковий, який виник після переробки зерна соняшникового, та надає послуги з переробки зерна соняшника.

Згідно пунктів 11, 12, 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту). До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Згідно з п. 3.3.1 ст. 3 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» (в редакції чинній на момент винесення податкового повідомлення-рішення) обєктом державного цінового регулювання була олія соняшника.

Таким чином, при визначені собівартості власно виробленої продукції слід враховувати всі витрати на виробництво, у даному випадку при виробництві олії соняшникової варто враховувати витрати на переробку зерна соняшникового, виробництво похідного продукту шроту соняшникового.

Згідно ст. 5, ст. 6, ст. 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України уповноважено забезпечувати проведення державної цінової політики; здійснювати державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; визначати перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом. Органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом. Реалізація державної цінової політики, проведення економічного аналізу рівня та динаміки цін, розроблення та внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної цінової політики здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну цінову політику. Формування кошторисної нормативної бази, визначення порядку її застосування у будівництві, перевірка дотримання нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва обєктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, кредитів, наданих під державні гарантії, здійснюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Згідно п. 12 додатку до Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» від 25.12.1996 року № 1548 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють): граничні торговельні (постачальницько-збутові) надбавки до оптової ціни виробника (митної вартості) на борошно, хліб, макаронні вироби, крупи, цукор, яловичину, свинину і м'ясо птиці, ковбасні вироби варені, молоко, сир, сметану, масло вершкове, олію соняшникову, яйця курячі не вище 15 відсотків без урахування витрат з їх транспортування у міжміському сполученні; оптово-відпускні ціни на борошно пшеничне вищого, першого і другого сорту, борошно житнє обдирне, крупи гречані, яловичину, свинину, м'ясо птиці, ковбасні вироби варені, молоко коров'яче питне (пастеризоване, фасоване у плівку), сир, сметану, масло вершкове, яйця курячі, цукор, олію соняшникову шляхом декларування їх зміни.

Таким чином, ціни на олію соняшникову регулюються державою. ТОВ «Агро-Постач» не могло у 2015 році продавати продукцію власного виробництва вище собівартості у звязку з фіксованою ціною на реалізацію продукції.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення», торговельна надбавка (націнка), це сума витрат субєкта господарювання, що повязані з обігом товару та здійснюються в процесі його продажу (реалізації) у роздрібній торгівлі, та прибутку. Гранична торговельна надбавка (націнка) є її максимально допустимим рівнем, який повинен враховуватися субєктом господарювання під час реалізації товару в роздрібній торгівлі.

Згідно ч. 1 ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Встановлено, що розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 05.05.2011 року № 386-р на виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» від 25.12.1996 року № 1548 (в редакції чинній на час прийняття податкового повідомлення-рішення), встановлено граничні торговельні надбавки до оптової ціни виробника (митної вартості) на, зокрема, олію соняшникову не менше 15 відсотків без урахування витрат з їх транспортування у міжміському сполученні.

Згідно п. 1 ДСТУ 4638:2006 «Шрот соняшниковий», шрот соняшниковий призначено для кормових цілей безпосереднім уведенням у раціон тварин, з також для виробляння комбікормової продукції. Для виготовлення комбікорму.

Колегія суддів вказує, що до собівартості виготовленої продукції та реалізованою за цінами нижче цієї собівартості варто відносити витрати на переробку зерна соняшника, витрати на виготовлення та реалізацію шроту соняшникового як похідного продукту від виробництва олії соняшникової.

Колегія суддів зазначає, що при визначені бази оподаткування з постачання продукції нижче собівартості самостійно виготовлених товарів за 2015 рік ТОВ «Агро-Постач» варто застосовувати виняток, здійснювалась реалізація товарів (послуг), за цінами які встановлюються при державному регулюванні.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом було наведено в таблиці загальний рух згідно журналу-ордеру і Відомостей по рахунку № 701 «Дохід від реалізації готової продукції» за 2015 рік та журналу-ордеру і відомостей по рахунку № 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» дохід від реалізації шроту та олії соняшникової був нижче їх собівартості. Різниця склала 2186549,90 грн. в тому числі сума ПДВ 437309,90 грн.

В бухгалтерському обліку вказані операції за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року (дати внесення змін до ст. 188 ПК України), відображені проведенням по рахункам: на суму реалізації олії та шроту р. 701 Кт 791 на суму 28253296,99 грн., формування собівартості: Д-т 901 Кт 901 на суму 2656603,12, Д-т 901 Кт 26 на суму 26783543,77 грн. Податковий орган прийшов до висновку, що товариством занижено податкові зобовязання на загальну суму 437020,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції ухвалою від 21.11.2017 року було зобовязано явку представника податкового органу в судове засідання 11.12.2017 року для отримання пояснень щодо можливості розділення податкового зобовязання на олію соняшникову та шрот соняшниковий. Однак, представник податкового органу, який належним чином повідомлений про явку у судове засідання, не зявився та пояснень не надав.

З-за таких обставин, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в повному обсязі у звязку з тим, що податковий орган ухилився від обовязку надати пояснення щодо складових розміру оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У свою чергу, з урахуванням обставин справи, колегія суддів позбавлена можливості самостійно розділити суми по олії соняшниковій та шроту соняшникового.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незаконності винесених податкових вимог а також враховує, що в цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

Разом з тим, згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога складається у разі якщо платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки.

Колегія суддів вважає, що ту суму, яку податкова інспекція вважає податковим боргом не є узгодженою. Податкове повідомлення-рішення від 19.09.2016 року № було оскаржене ТОВ «Агро-Постач» в адміністративному порядку, адміністративне оскарження було закінчено 10.03.2017 року після чого було оскаржене в судовому порядку. Кіровоградською ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області складено та направлено позивачу податкові вимоги від 12.10.2016 року за номерами 34355-11, тобто датою коли за податковим повідомлення-рішенням не було узгоджено суму боргу.

У випадку ТОВ «Агро-Постач» не було дотримано принципу уникнення податкової дискримінації платників податку, не було забезпечено однакового підходу до платника податків у частині визначення бази оподаткування власновиробленої продукції та проданої за цінами нижче собівартості, не враховано передбачений законодавцем виняток.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з основних принципів податкового законодавства України, регламентованих ст.4 ПК України, зокрема, рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків та презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог, якою позовні вимоги ТОВ «Агро-Постач» в цій частині задовольнити, в іншій частині постанову залишити без змін.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Постач» задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі № П/811/389/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.09.2016 року винесене Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо збільшення на 437020 грн. суми грошового зобовязання за платежем податку на додану вартість та 218510 грн. суми штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в повному обсязі.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст., ст. 211-212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Панченко