Справа № 2270/6817/11
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/6817/11
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В.

ОСОБА_2 < Довідник >

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивач : ОСОБА_3

відповідч (апелянт) : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому та Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмежено відповідальністю "Гілея" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмежено відповідальністю "Гілея" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області про визнання протиправними податкові повідомлення-рішення № /780 від 30.03.2011 року та № НОМЕР_1 від 19.04.2011 року, а також стягнення з державного бюджету України бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року зазначений позов задоволено. Зокрема, визнано протиправними податкові повідомлення-рішення № /780 від 30.03.2011 року та № НОМЕР_1 від 19.04.2011 року та стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмежено відповідальністю "Гілея" бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 330381,00 грн. Крім того, на користь позивача присуджено понесені ним судові витрати.

Судове рішення обґрунтоване тим, що невиконання контрагентами зобов'язань зі сплати ПДВ до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них і не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законодавством умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, орган податкової служби зазначає, що однією з обов'язкових підстав бюджетного відшкодування є сплата податкових зобов'язань усіма учасниками фінансово - господарської діяльності по ланцюгу до виробника.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Гілея" надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких, з посиланням на встановлені судом першої інстанції обставини справи, просив залишити скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним адміністративним судом встановлено, що за результатами проведених ДПІ у м. Хмельницькому виїзної позапланової документальної перевірки товариства з обмежено відповідальністю "Гілея" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2009 року, квітень 2010 року, червень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року, листопад 2010 року, грудень 2010 року та січень 2011 року за наслідками отримання податкової інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, було складено акти та довідки.

У зазначених актах та довідках відповідач робить висновок про порушення п.п.1.8 ст.1, п.п.7.7.2, піп. 7.7.10 п.7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97- ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР), оскільки позивачем завищено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2009 року, квітень 2010 року, червень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року, листопад 2010 року, грудень 2010 року та січень 2011.

30.03.2011 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /780, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 24913,0 грн., в тому числі по декларації за жовтень 2009 року на 10311,0 грн., по декларації за червень 2010 року на 7161,0 грн. і по декларації за липень 2010 року на 7441,0 грн.

Зазначене повідомлення-рішення від 30.03.2011 року за № /780 базується на викладених в акті перевірки від 28.03.2011 року висновках відповідача 1 щодо порушення п.1.8 ст.1, пп.7.7.2 і пп.7.7.10 п.7.7 ст.7 №168/97-ВР та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2009 року на суму 10 311,0 грн., за червень 2010 року - на 7 161,0 грн. і за липень 2010 року - на 7 441,0 грн. у зв'язку з відсутністю дослідження ланцюга постачання по основних постачальниках у відповідні звітні періоди (ТОВ "ТіДіСі Дальнобой", АС МАП України, ПП "ТК "УКР- Петроль", ТОВ "Каро Партс" і ТОВ "Континент Нафто Трейд", ТК "Євро-Трак", ТОВ "Корпорація "Спецторг", ПП "Клуб-Плюс", ТОВ "ТПК "Омега-Автопоставка", ТОВ "ОСОБА_5 Сервіс", ТОВ "Бекстер" та ТОВ "Енергетичні системи"), відсутністю факту надмірної сплати податку до бюджету виробниками товарів (імпортерами) та факту сплати ПДВ отримувачами товарів їх постачальникам.

На підставі акту позапланової невиїзної документальної перевірки 15.04.2011 року за № 2747/23-7/30693226 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 19.04.2011 року за №, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за січень 2011 року на 13139,0 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення 19.04.2011 року за № базується на викладених в акті перевірки від 15.04.2011 року за № 2747/23-7/30693226 висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог абзацу "а" п.200.4 ст.200 і ст.180 Податкового кодексу України (надалі ПК України) та завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2010 року на 13139,0 грн. у зв'язку з відсутністю дослідження ланцюга постачання по основних постачальниках у грудні 2010 року (АС МАП України, ТОВ "Каро Партс" і ТОВ "Укрзапчастина"), відсутністю факту надмірної сплати податку до бюджету виробниками товарів (імпортерами) та факту сплати ПДВ отримувачами товарів їх постачальникам.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що протягом періоду, який перевірявся, спеціальним законом, який визначав платників ПДВ, обєкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних і звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, є Закон № 168/97-ВР. Тому при визначенні податкового кредиту з ПДВ та порядку визначення суми бюджетного відшкодування слід керуватися нормами цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги товариства з обмежено відповідальністю "Гілея", суд першої інстанції керувався положеннями п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, яким визначено порядок відшкодування з Державного бюджету України відємного значення суми податку, що підлягає сплаті, як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у звязку з будь-яким продажем товарів (роботі, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, тобто надмірно сплаченого податку, та строки проведення таких розрахунків.

Згідно вимог п. 1.8 ст. 1 Закону № 168/97ВР - бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону № 168/97ВР визначено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до положень п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону).

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно положення пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Також, з положень пп. 7.7.10 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР слідує, що у випадку, коли сума бюджетних надходжень від податку на додану вартість відповідного періоду не покриває суму податків, що має бути відшкодована бюджетом, для такого бюджетного відшкодування використовуються доходи з інших джерел, які відповідно до законодавства зараховуються до державного бюджету України.

З аналізу вище наведених норм вбачається, що право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ, а не з самого факту існування зобовязання по сплаті останнього в ціні товару, а також встановлення тієї обставини, що вартість придбаних товарів (робіт, послуг) підлягає віднесенню до складу валових витрат виробництва (обігу).

Як вірно встановлено судом першої інстанції податковим органом не заперечується дійсність та реальність фінансово-господарських операцій товариства з обмеженою відповідальністю "Гілея" з контрагентами, що підтверджується матеріалами актів перевірок, проведених ДПІ протягом 2010 року та 2011 року. При проведені позапланових перевірок ДПІ у м. Хмельницькому підтверджено факт сплати товариством з обмежено відповідальністю "Гілея" ПДВ у складі вартості отриманих товарів (робіт, послуг).

З цього приводу колегія суддів повністю підтримує суд першої інстанції, що а ні Законом України "Про податок на додану вартість" ані іншими законодавчими актами з питань оподаткування не передбачені вимоги щодо набуття права на податковий кредит та відшкодування сум податку на додану вартість платникові податку після сплати відповідних сум податків до бюджету його контрагентами.

Закон № 168/97-ВР не пов'язує право платника податку на податковий кредит з проведенням будь-яких зустрічних перевірок, та не ставить право платника податку на бюджетне відшкодування в залежність від сплати податку іншими учасниками по всьому ланцюгу товарообігу.

Чинне законодавство не встановлює обов'язок покупця сплачувати ПДВ повторно ще й до бюджету в разі, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з врахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. ПДВ, яке включене до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 1.3 ст. 1 та ст. 7 Закону №168/97, покупець сплачує суму ПДВ у ціні товару безпосередньо продавцю, тому не може в подальшому у будь-якому вигляді впливати на надходження чи на ненадходження цих сум ПДВ до Державного бюджету.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і способом, передбаченими Конституцією і законами України.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому позивач, який не наділений правом встановлювати ознаки фіктивності операцій свого контрагента з іншими контрагентами, не може нести відповідальність за їх можливі протиправні дії.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні засновується на принципах, у відповідності з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Фактичне здійснення господарських операцій відповідачем не заперечується.

За таких обставин, та враховуючи, що вимоги передбачені у ст. 7 № 168/97-ВР відносно порядку формування податкового кредиту та отримання права на бюджетне відшкодування позивачем виконані, прийняті податкові повідомлення-рішення № /780 від 30.03.2011 року та № НОМЕР_1 від 19.04.2011 року належить скасувати. Зазначена правова позиція повністю узгоджується з практикою Верховного Суду України.

Частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів правомірності прийняття свого рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року скасуванню не підлягає, як така, що прийнята за вичерпних юридичних висновків при правильному застосуванні норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому та Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області, залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 листопада 2011 року .

Головуючий суддя < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_6

< Список > ОСОБА_2

< Список >

< Список >