Справа № 815/3616/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3616/17

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Запорожана Д.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 11.01.2017 року № 16,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Першого заступника Начальника Головного управління Державної служби з питань праці в Одеській області ОСОБА_3 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.01.2017 року № 16.

Обгрун6товуючи свої позивні вимоги, ФОП ОСОБА_2 зазначив, що постанова від 11.01.2017 року № 16 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки чинним судовим рішенням встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, зокрема з огляду на відсутність як юридичної, так і фізичної можливості здійснювати підприємницьку діяльність за адресою: м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, буд. 8А.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням Головне управління Держпраці в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

14.11.2016 року на адресу ГУ Держпраці в Одеській області надійшов лист Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № 9521/10/15-02-13-01, згідно якого Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області встановлено використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, у тому числі, ФОП ОСОБА_2

02.12.2016 року Департамент з питань праці Держпраці надав згоду на проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2

20.12.2016 року ГУ Держпраці в Одеській області прийнято наказ № 175 про проведення позапланової перевірки додержання вимог законодавства про працю та загальнообовязкового державного соціального страхування ФОП ОСОБА_2, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 8-А з 20.12.2016 року по 30.12.2016 року.

20.12.2016 року головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_4 видано направлення № 15/01-29-3156 на проведення зазначеної вище перевірки.

За результатами зазначеної перевірки складений акт № 15-03-010/0921 від 26.12.2016 року, згідно з яким, під час здійснення перевірки зясовано, що ФОП ОСОБА_2 були допущені до роботи працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та своєчасного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

11.01.2017 року перший заступник начальника ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_7 прийняв постанову, якою на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 96000,00 грн.

10.02.2017 року ГУ Держпраці в Одеській області складений протокол № 15-03-010/0005 про те, що ФОП ОСОБА_2 відносно найманих працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 порушив законодавство про працю, що засвідчено актом перевірки від 26.12.2016 року № 15-03-010/0921 і передбачає відповідальність за ч. 3 ст. 41 КУ «Про адміністративні правопорушення».

В примітках до протоколу зазначено, що його направлено супровідним листом для ознайомлення ФОП ОСОБА_2

14.04.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області прийнято постанову по справі № 500/1203/17, згідно з якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю у діях ФОП ОСОБА_2 складу правопорушення.

Позивач, не погоджуючись із постановою від 11.01.2017 року № 16 та вважаючи її протиправною, звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.01.2017 року № 16.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 20.07.2016 року по справі № 916/2123/15 ФОП ОСОБА_2 виселений з нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8а, а саме: обєкту мийки автомобілів, обєкту кафе, обєкту виставочного залу продажу супутніх авто аксесуарів, згідно з технічним паспортом 3-фазного розрахункового вимірювального комплексу від 30.09.2016 року та акту опломбування від 30.09.2016 року, електроустановка за вказаною вище адресою вимкнена 29.09.2016 року, що підтверджує факт неможливості провадження господарської діяльності позивачем за вказаною адресою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За правилами п. п 3,4,7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2012 № 390, позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Згідно ст. 259 Кодексу законі про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Приписами ч. 2 ст. 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від пятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за використання найманої праці без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_6

При цьому, ОСОБА_5 в своїх письмових поясненнях від 22.12.2016 року зазначила, що вона працює з 16.12.2016 року за адресою м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8, барменом у кафе-барі. Роботодавцем є ФОП ОСОБА_2

ОСОБА_6 у письмових поясненнях від 22.12.2016 року вказує, що він працює на авто мийці за адресою м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8 на підставі усної домовленості з ФОП ОСОБА_2

Разом з тим, з письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 вбачається, що він повідомив 23.12.2016 року інспектора про те, що його виселено на підставі рішення господарського суду з приміщення за адресою м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8. Позивач зазначив, що не здійснює за вказаною адресою господарської діяльності та не використовує найману працю. Також ФОП ОСОБА_2 повідомив, що за зазначеною адресою 22.12.2016 року знаходилася його знайома ОСОБА_5 і брат ОСОБА_6, які охороняють майно позивача, яке в подальшому останній має вивезти.

В постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2017 року по справі № 500/1203/17, яка набрала законної сили 25.04.2017 року зазначено: «Згідно протоколу про адміністративне правопорушення під час проведення позапланової перевірки за адресою: м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 8А за місцем розташування бару та автомийки 26 грудня 2016 року було встановлено, що приватний підприємець ФОП ОСОБА_2 допустив до роботи без укладання трудового договору найманих працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Водночас колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що факт допустку до роботи без укладання трудового договору найманих працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нічим окрім акту перевірки та пояснень громадян не підтверджується. Навпаки, цей факт спростовується наданими письмовими доказами, а саме: постановою Вищого господарського суду від 20.07.2016р. залишена без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. про виселення підприємця ФОП ОСОБА_2 з нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8а, а саме обєкту мийки автомобілів, обєкту кафе, обєкту виставочного залу продажу супутніх авто аксесуарів та листом Ізмаїльського РЕМ від 13.09.2016р. № 230/03-1333, яким повідомлено підприємцю ФОП ОСОБА_2 про припинення постачання електроенергії з 29.09.2016р.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що вищенаведені докази свідчать про відсутність у підприємця ФОП ОСОБА_2 як юридичної, так і фізичної можливості здійснювати підприємницьку діяльність за вказаною адресою.

Отже особою, Головним управлінням Держпраці в Одеській області не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодного доказу відповідно до ст.251 КпАП України, які б підтверджували факт правопорушення ФОП ОСОБА_2 ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, що ГУ Держпраці в Одеській області вважає постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2017 року такою, що не відповідає вимогам та не ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, оскільки зазначене рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалось.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта з приводу того, що преюдиція встановлена судом в одній справі не є абсолютом і може бути спростована доказами та обставинами в іншій справі з урахуванням висновків ВАСУ при ухваленні рішення від 15.09.2016 року по справі К/800/37663/15, оскільки під час судового розгляду справи, окрім пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення зазначеного у оскаржуваній постанові.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 належать до задоволення, оскільки позивач, відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 20.07.2016 року по справі № 916/2123/15 виселений з нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8а, а саме: обєкту мийки автомобілів, обєкту кафе, обєкту виставочного залу продажу супутніх авто аксесуарів, згідно з технічним паспортом 3-фазного розрахункового вимірювального комплексу від 30.09.2016 року та акту опломбування від 30.09.2016 року, електроустановка за вказаною вище адресою вимкнена 29.09.2016 року, що підтверджує факт неможливості провадження господарської діяльності позивачем за вказаною адресою.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

За правилами з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: О.В. Яковлєв