Справа № 817/1771/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2017 р.Р і в н е 817/1771/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2, заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2, заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій.

Справа розглянута в порядку скороченого провадження.

Ухвалою про відкриття скороченого провадження від 21 листопада 2017 року відповідачу було надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для подання заперечення.

У вказаний строк відповідачем подано клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, де зазначено, що ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк звернення до суду для захисту своїх прав скільки позивач дізнався про порушення своїх прав 13.05.2017 року, а звернувся з цим позовом лише 17.11.2017 року, тобто пропустив строк на 4 дні.

Справа розглянута в порядку скороченого провадження.

Давши оцінку доказам у справі, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2, заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області про визнання дій посадової особи державного органу влади - заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_2 протиправними та її зобов'язання надати повну і точну, відкриту інформацію, а також стягнути з посадової особи ОСОБА_2 двадцять п'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 03.05.2017 року ним був скерований запит на інформацію до Кузнецовського міського суду Рівненської області у якому він просив надати інформацію стосовно дати і вихідного номера ухвали суду від 29.11.2016 року, яка була направлення для виконання в СІЗО м.Рівне та дати і вихідного номера ухвали суду від 29.11.2016 року, яка була направлення для виконання в ІТТ №2 ГУНП в Рівненській області.

03.05.2017 року ОСОБА_1 за підписом відповідача було надано відповідь, яка була ним отримана 13.05.2017 року і в якій зазначено, що запитувана інформація знаходиться в матеріалах судової справи №556/1396/16-к та не є публічною інформацією, додатково було роз'яснено, що отримання інформації щодо матеріалів судових справ не є предметом регулювання Закону України "Про доступ до публічної інформації" і здійснюється відповідно до процесуальних законів, Законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про доступ до судових рішень". Позивач, однак стверджує про порушення його прав та інтересів.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу застосування норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині розгляду інформаційного запиту та надання відповіді на нього. Позивач стверджує, що саме Закон України «Про доступ до публічної інформації» регулює спірні правовідносини, а тому, відповідь є не повною і не точною.

Таким чином, вирішальним питанням у спірних правовідносинах є визначення інформації, запитуваної у запиті від 03.05.2017 року як публічної.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI.

Відповідно до ст. 1 даного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу даної норми можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні субєктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена субєктом владних повноважень не під час виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не субєктом владних повноважень.

Отже, у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Частина 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає поняття «запиту на інформацію» (далі запит), згідно якої інформаційний запит це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Згідно з п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом і юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI передбачено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI закріплено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За змістом статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону №2939-VІ). Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною (Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації").

Як вбачається з матеріалів справи, порушені позивачем питання у запиті стосуються процесуальних питань Кузнецовського міського суду Рівненської області під час розгляду справи №50/05/2317, а відтак, не підпадають під сферу дії Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки порядок отримання відомостей про рух певної кримінальної справи (кримінального провадження) врегульовано нормами Кримінального Процесуального Кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.27 КПК України, учасники судового провадження, а також особи, які не брали участі у кримінальному провадженні, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки, не можуть бути обмежені у праві на отримання в суді як усної, так і письмової інформації щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їх копій. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення, крім випадків, установлених законом.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що не кожна інформація, утримувачем якої є суб'єкт владних повноважень, надається у встановленому порядку та строки передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації». В даному випадку такі питання перебувають за межами дії цього Закону України «Про доступ до публічної інформації», а перебувають в площинні процесуального законодавства, визначеного КПК України, що свідчить про відсутність факту порушення прав позивача з боку відповідача.

Суд звертає увагу, що позивач, визнаючи для себе, як можливість отримання відповідної інформації, яка сформована у запиті позивачем, та підставах звернення до суду за захистом на думку позивача його порушеного права відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка не є публічною інформацією в розумінні цього закону, позивач помилково вважає за можливе здійснити захист свого права в межах цього процесу.

Так, частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» чітко встановлено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації у суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом, яким, як зазначалось вище у даному випадку є КПК України.

Отже суд приходить до висновку, що запитувана позивачем інформація про надання інформації стосовно дати і вихідного номера ухвали суду від 29.11.2016 року, яка була направлення для виконання в СІЗО м.Рівне та дати і вихідного номера ухвали суду від 29.11.2016 року, яка була направлення для виконання в ІТТ №2 ГУНП в Рівненській області не є публічною інформацією оскільки отримання інформації із відправлення правосуддя здійснюється виключно відповідно до процесуальних законів, Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень», і не є предметом регулювання Законом України «Про доступ до публічної інформації». Розгляд суддями цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не відноситься до владних управлінських функцій, внаслідок чого суди не є розпорядниками інформації при здійснені судочинства в розумінні частини першої частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно наданої ОСОБА_1 відповіді від 05.05.2017 року йому було повідомлено, що він може ознайомитись із запитуваною інформацією після звернення з письмовою заявою до Кузнецовського міського суду Рівненської області про знайомлення з матеріалами справи № 50/05/2317.

Щодо покликання відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом своїх прав суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Поважними причинами пропуску звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, так ОСОБА_1 на даний час перебуває в СІЗО, а тому реалізація його процесуальних прав може ускладнюватись з об'єктивних причин, крім того пропуск такого строку є незначним, всього 4 дні, а отже судом не приймається до уваги таке покликання відповідача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену у справі «Іліан проти Туреччини» (llhan v. Turkey), заява N 22277/93, п. 63, ЄСПЛ 2000-VII, згідно з якою правило встановлення обмежень до суду у звязку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Так, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Зміст цієї статті передбачає право суду, а не обов'язок, на свій розсуд відстрочити, розстрочити, зменшити або звільнити від сплати судового збору.

У зв'язку з тим, що позивачем надано докази неможливості сплати судового збору у розмірі, визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку, що позивача належить звільнити від сплати судового збору.

Судові витрати, відповідно до статті 94 КАС України, з відповідача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції є остаточною, крім випадків оскарження її в апеляційному порядку.

У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС України відповідач зобовязаний виконати постанову негайно.

Суддя Махаринець Д.Є.