Справа № 2а-692/10/0226
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-692/10/0226
Головуючий у 1-й інстанції: Береговий О.Ю.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Боровицького О. А. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.12.2010 року позов задоволено:

визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької щодо нарахування та виплати пенсії Позивачу не у відповідності зі ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ;

зобовязано управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької здійснити перерахунок державної пенсії Позивачу як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІІ групи, згідно ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, розмір якої встановлений ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з 22.05.2008 року та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією;

зобовязано управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, Позивачу як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІІ групи, згідно ст.50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з 22.05.2008 року та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.12.2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, непрацюючим пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання пов'язаного з наслідками катастрофи на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року, зокрема, були внесенні зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якими суттєво обмежено права осіб, які є постраждалими внаслідок катастрофи на ЧАЕС.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зазначені зміни були визнані неконституційними і втратили чинність. У звязку з цим продовжила діяти попередня редакція ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та державної пенсії у розмірах, відповідно, 50 % та не менше 6 мінімальних пенсій за віком; на підвищення (доплату) до пенсії для непрацюючих пенсіонерів, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру виплат позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, № 654 від 16.07.2008 року Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, № 836 від 26.07.1996 року Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі яких були нараховані ці виплати, оскільки останні істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі змісту ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи випливає, що за основу нарахування державної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, підвищення до пенсії як дитині війни, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати державну пенсію, додаткову пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що права позивача підлягають захисту за період з 22.05.2008 року.

Враховуючи положення ст.99, 100 КАС України, а також відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду та доказів, які б підтверджували протиправність дій відповідача в період з 13.02.2004 року по 26.04.2010 року, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за період з 27.04.2010 року по 27.10.2010 року, а за період поза межами шестимісячного строку на звернення до суду - залишенню без розгляду.

Однак, задовольнивши позов, суд першої інстанції зобовязав відповідача нараховувати і виплачувати Позивачу перераховану пенсію щомісячно, в розмірах, визначених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Колегія суддів не погоджується з цим з тих підстав, що задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача проводити виплати пенсії на майбутнє суперечить змісту законодавства, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання, а не обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Суд апеляційної інстанції не заперечує права позивача на одержання пенсії в розмірі, визначеному законами України, разом з тим реалізація такого права повинна відбуватися в межах правових норм чинного законодавства України.

З наведених мотивів колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову в частині проведення перерахунку та виплати її пенсії в майбутньому. Таким чином, позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, про що повинно бути зазначено в резолютивній частині постанови суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161, ч. 1 ст. 162, п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що визначаючись по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату належної позивачу пенсії, однак допустив помилки при застосуванні норм процесуального права, які вплинули на правильність винесеного у справі рішення.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

У звязку з вищенаведеним апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення у справі, яким позовні вимоги позивача задовольняються частково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької задовольнити частково .

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, - скасувати < Текст > .

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, в частині, подані поза межами шестимісячного строку на звернення до суду, передбаченого ст.99 КАС України, тобто за період з 13.02.2004 року по 26.04.2010 року - залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області щодо відмови у здійсненні перерахунку державної та додаткової пенсії ОСОБА_2 протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, за період з 27.04.2010 року із врахуванням проведених виплат, виплативши заборгованість за період з 27.04.2010 року по 27.10.2010 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області нарахувати ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, за період з 27.04.2010 року із врахуванням проведених виплат, виплативши заборгованість з 27.04.2010 року по 27.11.2010 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_3

< Список > ОСОБА_4

< Список >

< Список >