Справа № 805/2722/17-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року справа №805/2722/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 р. у справі № 805/2722/17-а (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі-позивач, апелянт) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області (далі - Управління, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 02.06.2017 року №9141-13.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі № 805/2722/17-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постанова мотивована тим, що податковим органом було нараховано орендну плату ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частки за земельну ділянку загальною площею 0.3735 га, тобто з урахування пропорційної частки, що знаходиться у її користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як того вимагає п. 4.3 Договору оренди земельної ділянки та п. 286.6 ст. 286 ПК України. Отже, суд першої інстанції вважав, що податковим органом правомірно нараховано податкове зобов'язання зі сплати за землю. Крім того, зазначено, що не вбачається порушень з боку відповідача при визначені суми податкового зобов'язання з орендної плати за 2016-2017 року. Також, податковим законодавством не визначено, що податкове повідомлення-рішення формується окремо за кожним податковим періодом.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час винесення 2 червня 2017 року податкового повідомлення-рішення № 9141-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 127399,05 грн., податковим органом було розраховано суму за 1/5 частку земельної ділянки, а не ? відповідно частці нерухомості яка є у її користуванні.

Крім того, апелянт вважає, що контролюючий орган, перевищуючи свої повноваження, виніс одне оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.06.2017 №9141-13 за період 2016-2017 року тобто, поза межами строків, встановлених ПК України.

Також, апелянтом зазначено, що ОСОБА_3 є суб'єктом підприємницької діяльності, був зареєстрований та здійснював свою господарську діяльність на території м.Маріуполь Донецької області - у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, земельна ділянка також розташована у м.Маріуполі, період проведення антитерористичної операції триває, пільги, встановлені ст. 6 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669-VII) поширюються на неї, як на платника земельного податку.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. При таких обставинах колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з'явилась.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно вимог ст.. 195 КАС України, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

10 жовтня 2007 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1; ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1; ОСОБА_5 право власності на 1/8 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1; ОСОБА_6 право власності на 1/8 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1; ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

02 лютого 2010 року укладено договір оренди земельної ділянки між орендодавцем Маріупольською міською радою та орендарями ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, предметом якого є приймання в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,3735 га.

Договір укладено терміном на 10 років (п.3.1).

Орендна плата за землю (платіж) згідно вищезазначених рішень сплачується орендарями пропорційно у грошовій формі у розмірі 4% від грошової оцінки земельної ділянки (за рік) (п.4.3).

При цьому в договорі не зазначаються конкретні частки всіх співвласників, пропорційно яких вони повинні сплачувати орендну плату. В той же час, представник позивача в суді апеляційної інстанції стверджував, що ухвала суду надавалась до орендодавця і була підставою для укладення цього договору оренди.

25.05.2011 між тими з сторонами укладено Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15.02.2010, в якому внесено зміні до п.4.3,відповідно до якого з 29.03.2011 орендна плата сплачується у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки на рік.

Грошова оцінка на момент укладання договору становила 1541,87 грн./кв.м.

02.06.2017 Управлінням винесене податкове повідомлення-рішення №9141-13, яким згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та п.286.5 ст.286 ПК України визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016-2017 роки у сумі 127 399,05 грн.

Як вбачається з податкового повідомлення-рішення, орендна плата з фізичних осіб за 2016-2017 роки сумі 127399,05 грн., розрахована з 1/5 частки від загальної площі 3735 кв.м.

На підставі викладених обставин, враховуючи кількість власників об'єкту нерухомості (5), судом першої інстанції зроблений такий висновок, що податковим органом правомірно нараховано податкове зобов'язання зі сплати за землю.

Крім того, з боку відповідача не вбачається порушень при визначені суми податкового зобов'язання з орендної плати за 2016-2017 року. Також, податковим законодавством не визначено, що податкове повідомлення-рішення формується окремо за кожним податковим періодом.

Однак, колегія суддів з таким висновком погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Спірним питанням даного позову є правомірність винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно зі ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

З контексту наведених вище норм вбачається, що фізична особа сплачує до бюджету орендну плату з урахуванням пропорційної частки, що знаходиться у її користуванні згідно нарахувань контролюючого органу та на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3. нарахована орендна плата за землю загальною площею 0.3735 га., тобто без урахування пропорційної частки нерухомості, що знаходиться у її користуванні.

Так, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя 10 жовтня 2007 року визнано за ОСОБА_3. право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, яка була надана представником позивача в апеляційному суді, 22.10.2007 дійсно здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

З розрахунку земельного податку відповідно до податкового повідомлення-рішення, та з заперечень на адміністративний позов вбачається, що орендну плату з фізичних осіб за період з 2016-2017 роки за земельну ділянку розраховано податковим органом за 1/5 частину від загальної площі земельної ділянки, а не з урахуванням пропорційної частки, що знаходиться у користуванні позивача (1/4).

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, колегія суддів підтримує доводи апелянта, що під час винесення податкового повідомлення-рішення №9141-13 від 02.06.2017, яким визнано суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 127399,05 грн., податковим органом було розраховано суму, виходячи з 1/5 частки земельної ділянки, а не частки нерухомості, яка знаходиться у користуванні позивача, а саме 1/4.

Однак, колегія суддів зазначає, що збільшити розмір зобов'язання з орендної плати з 1/5 частки на ? від її загального розміру у суду апеляційної інстанції повноважень в даному випадку не має, оскільки сам податковий орган в спірному податковому повідомленні-рішенні визначив орендну плату виходячи з 1/5 частки земельної ділянки.

Тобто, у суду апеляційної інстанції немає повноважень виходити за межі розрахованого податковим органом податкового зобов'язання, виходячи з розміру 1/5 частки земельної ділянки, збільшивши такий розмір до ?.

Крім того, для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон 1669-VII.

Відповідно до ст.1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з абз.2 ст.1 Закону № 1669-VII, територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належало і м.Маріуполь Донецької області.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній з 02.09.2014 по 07.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Отже, платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, від сплати орендної плати за землю з юридичних осіб з 14 квітня 2014 року.

Також, Законом України від 17.05.2016 № 1365-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону № 1669-VII, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: "Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Отже, статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", м. Маріуполь Донецької області в них не зазначений.

З аналізу наведеного вбачається, що у період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року вказані вище суб'єкти господарювання в силу статті 6 Закону № 1669-VII були звільнені від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

ОСОБА_3 надав до суду першої інстанції свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 20 листопада 2007, № НОМЕР_1. (а.с.46)

Згідно п.5.1 Договору оренди земельної ділянки від 2 лютого 2010, ВМК № 571343, який укладений між Маріупольською міською радою та в тому числі ОСОБА_3, встановлено, що земельна ділянка передається в оренду за цільовим призначенням для роздрібної торгівлі у неспеціалізованому магазині (функціонування магазину).

При таких обставинах колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем доведений його статус суб'єкта господарювання та здійснення ним господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 01 січня 2016 по 07 червня 2016року.

Тому колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції який не прийняв зазначені доводи в підтвердження статусу суб'єкта господарювання.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що м.Маріуполь, відповідно положень ст.6 Закону № 1669 з 08 червня 2016 року не входить до території на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, податковий орган правильно рахував орендну плату за період з 01 січня 2016 року по 07 червня 2016 року включно.

Розраховуючи розмір оренди земельної ділянки колегія суддів зазначає, що кількість днів за вказаний період становить 157, враховуючи, що річний розмір орендної плати складає, як зазначалось вище 309221,02грн. (за 366 днів 2016 року), розмір орендної плати за період з 01 січня 2016 по 07 червня 206 року становить 132643,99грн. (309221,02*157/366=132643,99).

Відповідно 1/5 частка, яка була застосована податковим органом становить 26528,80 грн. (132643,99/5=26528,80)

Щодо доводів апелянта про визначення податковим органом податкового зобов'язання за 2016-2017 роки суд зазначає наступне.

Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на зазначене вбачається, що податковим законодавством не обмежено контролюючий орган при здійсненні нарахування податкового зобов'язання лише календарним роком, та визначено, що контролюючий орган має право визначити суму грошового зобов'язання не пізніше 1095 дня за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Тобто, в даному випадку не вбачається порушень з боку відповідача при визначені суми податкового зобов'язання з орендної плати за 2016-2017 року, крім того, податковим законодавством не визначено, що податкове повідомлення-рішення формується окремо за кожним податковим періодом.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2016 по 07 червня 2016 року ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 КАС України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування судового рішення.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 02.06.2017 №9141-13 в частині визначення податкового зобов'язання на суму 26528,80грн. слід скасувати, в решті позовних вимог - відмовити.

В повному обсязі постанова виготовлена 13 грудня 2017 року.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 р. у справі № 805/2722/17-а - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 р. у справі № 805/2722/17-а - скасувати частково.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 02.06.2017 №9141-13 в частині визначення податкового зобов'язання на суму 26528,80грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов