Справа № 804/4580/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 р. Справа № 804/4580/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа гр. ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, наказу та зобовязання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача-1 відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа гр. ОСОБА_2, у якому позивач, з урахуванням уточнень, просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом від 03.09.2015 року за №4-97/27-15-СН Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Микільської ради Солонянського району Дніпропетровської області площею 2,0 га із цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства. Однак, не зважаючи на вищевказане наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20.10.2015 року №4-786/27-15-СГ ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, а наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.07.2017 року № 4-4803/15-17-СГ було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки у власність, чим були порушені порушені права позивача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 року було відкрито провадження за позовом та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
Представник відповідача 1 надав письмові заперечення проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що позивач не надав проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для проведення державної експертизи землевпорядної документації у встановлені законодавством строки, тому дії відповідача є законними та правомірними, у звязку із чим вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Представник відповідача 2 надав письмові заперечення проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що ним не було порушено вимог норм чинного законодавства, а також не були порушені права позивача по справі, тому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин суд, керуючись положеннями ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 22.07.2015 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Микільської ради Солонянського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.
Наказом від 03.09.2015 року за № 4-97/27-15-СН Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Микільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, орієнтованою площею 2,0 га із цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агровектор Плюс», у відповідності до укладеного між товариством та позивачем договору на розроблення проекту землеустрою №47С/09/15 від 28.09.2015 року, було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту на території Микільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та згідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.09.2015 року № 4-97/27-15-СГ надано на погодження до відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
13.11.2015 року відділом Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було розглянуто проект та надано висновок № 232, з якого вбачається, що відділ погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Микільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.
17.11.2015 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про затвердження документації щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована на території Микільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області.
Однак, 25.12.2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом № П-530/0-699/31-15 позивачу було повернуто проект землевпорядної документації, оскільки проект підлягає доопрацюванню та у відповідності до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект підлягає обовязковій державній експертизі, у звязку із чим здійснити благоустрій земельної ділянки не має підстав, тому проект землевпорядної документації не було затверджено (а.с.136).
У відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20.10.2015 року № 4-786/27-15-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області орієнтованою площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.
У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.07.2017 року № 4-4803/15-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.0 га, яка розташована на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Не погодившись із діями відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із цим позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.7 ст.118 Земельного кодексу України, вказано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
У п. «б», ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України, зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.
Стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» дає визначення державній реєстрації земельної ділянки як внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051 (далі - Порядок №1051).
Порядком № 1051 передбачено перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація земельної ділянки, який відповідає переліку, встановленому частиною четвертою статті 24 Закону «Про Державний земельний кадастр».
Так, Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; 3) електронний документ.
Отже, підставою для державної реєстрації земельної ділянки є погоджена відповідно до законодавства документація із землеустрою.
Відповідно до п. 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».
Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Частинами 3, 4, 9, 10 ст.79-1 ЗК України передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
У ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до ч.6 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до частини 10 статті 123 Земельного кодексу України здійснюється рішенням про надання земельної ділянки у користування.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.
Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.
Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок.
Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією.
Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.
У разі, якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. При цьому вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об'єкта державної експертизи.
Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил.
При цьому суд зазначає, що згідно пункту 5 статті 186-1 Земельного кодексу України, висновки про погодження проекту землеустрою або про відмову в такому погодженні мають містити обов'язкове посилання на закони та прийняті відповідно до них нормативно- правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Так, судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.09.2015 року № 4-97/27-15-СГ позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, орієнтований розмір якої становить 2.0 га, із цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства (а.с.11).
Проте, 25.12.2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом № П-530/0-699/31-15 позивачу було повернуто проект землевпорядної документації, оскільки проект підлягає доопрацюванню та у відповідності до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект підлягає обовязковій державній експертизі, у звязку із чим здійснити благоустрій земельної ділянки не має підстав, а тому проект землевпорядної документації не було затверджено (а.с.136).
Позивачем було пропущено строк реєстрації земельної ділянки передбачений законом. Земельна ділянка перебувала у державній власності, а тому Державним кадастровим реєстратором Відділу відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний Земельний кадастр» було внесено зміни до Державного земельного кадастру від 13.05.2017 року.
У силу положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за правомірне врахувати у контексті розгляду даної справи правову позицію Європейського суду з прав людини, визначену у рішенні від 20.10.2011 року «Рисовський проти України», в якому суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного не була здійснена державна експертиза землевпорядної документації у встановлені законодавством термін, а позивач пропустив строк реєстрації земельної ділянки передбачені законом. Земельна ділянка перебувала у державній власності, у звязку із чим Державним кадастровим реєстратором Відділу відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний Земельний кадастр» було внесено зміни до Державного земельного кадастру від 13.05.2017 року.
Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано.
Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
За ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно положень закріплених статтею 11 КАС України, розгляд справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача-1 відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа гр. ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, наказу та зобовязання вчинити певні дії, задоволенню не підлягають.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлено підстав для розподілу судових витрат між сторонами.
Керуючись положеннями статей 94, 160-163, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1 відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа гр. ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, наказу та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням субєкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В Ільков