Справа № 2-а-2722/10/0211
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-2722/10/0211
Головуючий у 1-й інстанції: Сушко О.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Ладижині Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Ладижині Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.12.2010 року позов задоволено:

визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницької області щодо нарахування та виплати пенсії позивачу не у відповідності зі ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ;

зобовязано управління Пенсійного фонду України м. Ладижин Вінницької області здійснити з 30.05.2010 року перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, позивачу як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, згідно ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, та здійснити виплату даної пенсії з врахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.12.2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком, особою, віднесеною до категорії 4 постраждалих внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до положень, ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області, повідомило про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивачу, обґрунтовуючи правомірність такої відмови положеннями постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Ладижинського міського суду Вінницької області про протиправність відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.49 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, віднесеним до постраждалих четвертої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року до ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були визнані неконституційними і втратили чинність. Аналогічна позиція з даного питання була висловлена і у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007.

Частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум, прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Оскільки позивачеві слід визначати додаткову пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач своїми діями допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Ладижині Вінницької області, залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 грудня 2010 року, без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_3

< Список > ОСОБА_4

< Список >

< Список >