Справа № П/811/94/17
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Справа № П/811/94/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (відповідач - 1), Новоукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (відповідач - 2), управління Державної казначейської служби України в Новоукраїнському районі (відповідач - 3) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд, з урахуванням уточнень вимог (т.1 а.с.178-182): визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 в неправомірній відмові в поверненні помилково сплачених коштів єдиного соціального внеску за період з 01.10.2013 р. - 16.07.2016 р. в сумі 13 620,69 грн.; визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 в неправомірній відмові в поверненні помилково сплачених коштів єдиного соціального внеску за період з 01.01.2010 р. - 30.09.2013 р. в сумі 12 279,00 грн.; стягнути з державного бюджету помилково сплачені кошти єдиного соціального внеску на загальну суму 25 899,69 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що протягом 2011-2016 рр. ним помилково було сплачено ЄСВ в загальній сумі 25 899,69 грн., оскільки він є інвалідом ІІ групи, відтак, має пільгу його сплаті. Враховуючи вищевказане позивач звернувся до відповідачів із письмовими заявами щодо повернення помилково сплачених коштів в сумі 25 899,69 грн., однак останніми ці заяви залишено без задоволення, а кошти не повернуто, що й стало підставою для звернення до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовним вимог представник відповідача1 зазначив, що оскільки чинним законодавством не передбачено внесення змін і уточнень до відомостей, що зазначені у поданих Звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013-2016 рр., які могли б бути використані для обчислення та призначення страхових виплат, підстав для повернення коштів зі сплати ЄСВ за вищевказаний період немає (т.1 а.с.183-185).

Представником відповідача2 також подано суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав (т.2 а.с.224-226).

Представник відповідача3 позовні вимоги також не визнав та зазначив, що до теперішнього часу від органів, щодо контролюють справлення надходжень ЄСВ, відповідних документів щодо повернення позивачу коштів до Управління не надходило. Крім того, Управління не вчиняло щодо позивача будь-яких протиправних дій (бездіяльності), а вирішення питань з приводу повернення помилково сплачених податків та зборів (в т.ч. адміністрування ЄСВ) не відноситься до його повноважень (т.1 а.с.219).

Дослідивши наявні в справі документи, всебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в т.ч., на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Новоукраїнській ОДПІ як платник податків (т.1 а.с.7-10).

Згідно наявної в матеріалах справи копії медико-експертної справи (актів огляду МСЕК), позивач є інвалідом ІІ групи (т.2 а.с.52-115), що не заперечувалось представниками відповідачів.

Так, протягом 2011-2016 років позивачем було сплачено єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ) в загальній сумі 25899,69 грн., в т.ч.: за 2011-2013 рр. в сумі 12279 грн.; за 2013-2016 рр. в сумі 13 620,69 грн., що також не заперечується сторонами та підтверджується наявними в справі доказами (т.1 а.с.102-131, 132-155, т.2 а.с.117-140, 143-156).

23.07.2016 року позивачем на адресу відповідача-2 направлено заяву щодо повернення помилково сплачених коштів ЄСВ в загальній сумі 12 279,00 грн., перерахованих до бюджету за період 2011-2013 рр.. До зазначеної заяви було додано: копії довідок МСЕК, довідку ПФУ, копії платіжних доручень та квитанцій, реквізити рахунку (т.1 а.с.15).

За результатами розглянувши даної заяву Управління листом від 28.07.2016 р. №46 повідомило, що оскільки чинним законодавством не передбачено внесення змін та уточнень до відомостей, що були зазначені у поданих Звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011-2013 рр., які могли бути використані для обчислення та призначення страхових виплат, підстав для повернення коштів зі сплати ЄСВ за вищевказаний період немає. Також, позивачу було повідомлено, що враховуючи норми Закону України від 04.07.2013 р. № 404-VІІ та № 406-VІІ, які набули чинності з 11.08.2013 р., функції адміністрування ЄСВ передані від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів, тому рекомендовано звернутись до Новоукраїнської ОДПІ (т.1 а.с.16).

Аналогічну відповідь надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (т.1 а.с.17-18).

Крім того, 23.07.2016 року позивачем на адресу відповідача-1 направлено заяву щодо повернення помилково сплачених коштів ЄСВ в загальній сумі 13 620,69 грн., перерахованих до бюджету за період 2013-2016 рр.. До цієї заяви позивач також додав: копії довідок МСЕК, довідку ПФУ, копії платіжних доручень та квитанцій, реквізити рахунку (т.1 а.с.19).

За результатами розглянувши даної заяву податковим органом листом від 02.08.2016 р. № 1769 повідомлено, що чинним законодавством не передбачено внесення змін та уточнень до відомостей, що зазначені у поданих Звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013-2015 рр., які могли бути використані для обчислення та призначення страхових виплат, а тому підстав для повернення коштів зі сплати ЄСВ за вказаний період немає. Водночас, станом на 31.07.2016 р. по особовому рахунку була наявна переплата зі сплати ЄСВ у розмірі 2 180,99 грн., тому для вирішення питання про повернення цієї суми позивачу було запропоновано надати письмову заяву довільної форми із відповідними підтверджуючими документами про набуття статусу інваліда або ж пенсіонера, та заяву встановленого зразка щодо повернення надміру сплачених коштів (т.1 а.с.20).

Аналогічну відповідь надано Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області (т.1 а.с.21, 22).

Враховуючи вказане позивач звернувся до суду та просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів та стягнути з бюджету помилково сплачені кошти в загальній сумі 25 899,69 грн..

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

В ході розгляду справи сторонами не заперечувався той факт, що позивач в період сплати спірних сум ЄСВ був інвалідом ІІ групи. Також не заперечувалось, що протягом 2011-2016 років позивачем було перераховано до бюджету ЄСВ в загальній сумі 25899,69 грн..

П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4 цього Закону (в редакції Закону України від 07.07.2011 р. № 3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України", який набрав чинності з 06.08.2011 р.) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що положеннями ст. 43 ПК України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Суд вказує, що платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Суд зазначає, що контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Згідно п.5 роз. 1 "Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. №787 та зареєстрованого Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. за №1650/24182, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно вимог ч.13 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд вказує, що повернення надміру сплаченого ЄСВ регулюється Наказом № 6 від 16 січня 2016 р. Міністерства фінансів України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 р. за № 193/28323 "Про затвердження Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів" (далі - Порядок)

Відповідно п.3 Порядку органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску, його територіальні органи.

За правилами пункту 5 цього Порядку повернення Коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов'язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Згідно вимог п. 6 Порядку, повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення.

У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено Кошти, за формою, визначеною у додатку до цього Порядку.

У випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених Коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення.

Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Щодо стягнення помилково сплачених платежів з державного бюджету суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. У такому разі не відбувається перебирання непритаманних суду повноважень державного органу (за відсутності обставин для застосування дискреції), а здійснюється виконання судом власної компетенції з відновлення порушеного права.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Ст. 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 затверджено "Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", згідно із яким органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів: 1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів; 2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії; 3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами; 4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти; 5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб;6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку (п.16 Порядку).

Стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку (п.17 Порядку).

Суд зазначає, що наведеним підзаконним нормативно-правовим актом безпосередньо передбачено можливість ухвалення на користь особи судового рішення про стягнення суми надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів і встановлено особливості процедури такого стягнення; у рамках цієї процедури особа зобов'язана подати до казначейства документи, наведені у пункті 6 зазначеного Порядку, якими є, зокрема, відповідна заява, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Отже, враховуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково і стягнення на користь позивача помилково сплачений ЄСВ в сумі 25 899,69 грн.. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на їх обґрунтування.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1) з Державного бюджету України помилково сплачені кошти з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 25 899 (двадцять п'ять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. 69 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена доДніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Л.І. Хилько