Справа № 820/4463/17
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2017 р. № 820/4463/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
до Головного управління ДФС у м. Києві; третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м.Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45750-1305.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що висновки податкового органу про наявність підстав для нарахування земельного податку є безпідставними. Оскільки за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 28.04.2017р. №45750/1305, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом для захисту своїх прав.

Представник позивача прибув у судове засідання, наполягав на задоволенні позову, та склав на адресу суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві, у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом належним чином. Засобами електронного зв'язку направив до суду заперечення, в яких вказав, що згідно інформації, яка наявна у відповідача, та з урахуванням витягу земельного кадастру, позивач не отримував довідку про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки. Отже, при визначенні податкового зобовязання по земельному податку на 2017 рік використані дані попереднього власника нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Софіївська, 25. (а.с.42-46). Посилаючись на положення Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає, що у разі придбання будівлі або споруди на підставі цивільно- правової угоди, фізична особа (фізична особа-підприємець) повинна з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з урахуванням площі прибудинкової території. Зважаючи на викладені обставини, відповідач заперечує проти задоволення позову, та вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийнято без порушень законодавства.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у м.Києві, на адресу суду направив пояснення, в яких просив суд здійснити розгляд справи без участі представника. (а.с.36-37). Крім того, в письмових поясненнях представник зазначив, що станом на час подання позову державна реєстрація земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул. Софіївська, 25, тобто внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, в порядку встановленому постановою КМУ від 17.10.2012р. №1051, територіальним органом земельних відносин у м. Києві не здійснювалась. Також представник Головного управління Держгеокадастру у м.Києві зазначає, що позивач не звертався до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві із заявою щодо надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул. Софіївська, 25.

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, дотримання вказаного завдання є обовязковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач, ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_1, є власником 2498/10000 групи приміщень, розташованих на першому поверсі пятиповерхової будівлі за адресою місто Київ, вулиця Софіївська, 25. (а.с.23)

28.04.2017 року відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №45750-1305 на суму 45888,57 грн. за 2017 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб. (а.с.8)

Відповідачем долучено до матеріалів справи договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, який укладений між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець-1), ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_1 (покупець-2).

Відповідно вказаного договору, продавець передає, а покупець-1 та покупець-2 (в особі представника) приймають у власність 4725/10000 (чотири тисячі сімсот двадцять п'ять десятитисячних) частин нежилого приміщення від нежилих приміщень площею 240,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м.Київ, вул. Софіївська, 25, в наступних частках:

покупець-1 купує 2227/10000 частин нежилого приміщення від нежилих приміщень площею 240,0 кв.м.;

покупець-2 купує 2498/10000 частин нежилого приміщення від нежилих приміщень площею 240,2 кв.м.

Як вбачається з відмітки, зробленій на договорі, останній був зареєстрований 21.01.2011 року в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно. (а.с.47-50)

Позивачем придбано за договором частину нежитлового приміщення, однак відомостей щодо права власності на земельну ділянку за адресою місто Київ, вулиця Софіївська, 25, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно наданих письмових пояснень Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, станом на 20 листопада 2017 року державна реєстрація земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул. Софіївська, 25, тобто внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, не здійснювалась.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45750-1305 на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне:

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 року №15 встановлено: Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 4 Порядку подання інформації про платників податків, об'єкти оподаткування та об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011р. №1386, Держгеокадастр та Міністерство юстиції України подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, імя, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Як передбачено ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно ч. 3 ст. 79-1 Земельного кодексу України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Частиною 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно ч.1 ст. 5 вищевказаного закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

У відповідності зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.74. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що для ідентифікації конкретної земельної ділянки необхідно визначити її межі, місце розташування, цільове (господарське) призначення та визначити права щодо неї. Ця інформація обовязково повинна бути зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Відсутність такої інформації про земельну ділянку унеможливлює проведення будь-яких нарахувань за користування нею.

Як передбачено ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про обєкти Державного земельного кадастру є обовязковим.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр», на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про:

а) межі адміністративно-територіальних одиниць;

б) кадастрові номери земельних ділянок;

в) межі земельних ділянок;

г) цільове призначення земельних ділянок;

ґ) розподіл земель між власниками і користувачами (форма власності, вид речового права);

д) обмеження у використанні земель та земельних ділянок;

е) зведені дані кількісного та якісного обліку земель;

є) нормативну грошову оцінку земель та земельних ділянок;

ж) земельні угіддя;

з) частини земельної ділянки, на які поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки;

и) координати поворотних точок меж об'єктів кадастру;

і) бонітування ґрунтів;

ї) інші відомості про земельні ділянки, передбачені статтею 15 та частиною другою статті 30 цього Закону, крім відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, місце проживання, дату народження фізичної особи, які є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Відповідно до ч.2 ст. 36 зазначеного Закону, відомості, зазначені у частині першій цієї статті, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру.

Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, обєктами оподаткування є земельні ділянки.

Єдиною підставою для нарахування земельного податку у відповідності до п. 286.1 ст. 286 ПК Укаїни є дані державного земельного кадастру.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відомості про земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Софіївська, 25, до державного земельного кадастру не вносились. Зазначене підтверджується інформацією Публічної кадастрової карти України, відповідно до яких відомості про земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Софіївська, 25 в державному земельному кадастрі відсутні. (а.с.25-26)

Враховуючи положення ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, та враховуючи положення чинного законодавства, відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у м. Києві; третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м.Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,- задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45750-1305.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61023, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві ( вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04655, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко