Справа № 808/4122/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року о/об 16 год. 02 хв.Справа № 808/4122/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго Сила до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_1

(діє на підставі довіреності б/н від 03.05.2017 року)

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго Сила (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 23 вересня 2016 року, № від 22 вересня 2016 року, та № від 30 грудня 2016 року, складені на підставі ОСОБА_2 перевірки від 05 вересня 2016 року №82/08-01-14-02/36164207.

Представник позивача обґрунтував адміністративний позов тим, що відповідачем здійснено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року, та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2016 року та складено акт №82/08-01-14-02/36164207 від 05 вересня 2016 року. Вважає, що перевірка проведена упереджено, без взяття до уваги наданих перевіряючим первинних документів, опосередкованих доказів та норм чинного законодавства, при складанні акту перевіряючим допущено не повне зясування обставин, а тому податкові повідомлення рішення, складені на підставі акту перевірки підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

В матеріалах справи наявні заперечення, в яких зазначено, що за результатами перевірки складено акт, на підставі якого винесені податкові повідомлення рішення. Перевіркою встановлено, що відсутній факт здійснення господарської операції щодо безпосередньої участі ТОВ «Лінарес ЛТД» по залученню ТОВ «Ферозіт» до укладання договору на постачання полістиролу. Не надано підтверджень сум витрат, сформованих в рамках взаємовідносин з нерезидентом ТОВ «Lexberg sales limited» за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленою статтею 39 Податкового кодексу України. Щодо порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД відповідач вказує, що документи, які зазначені позивачем у скарзі до ДФС України з цього питання при проведенні перевірки та поданні заперечень посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго Сила не надавались. Крім того відповідач зазначає, що позивачем занижено суми утриманого та перерахованого податку з доходів фізичних осіб, що є наслідком невірно розрахованої мінімальної суми оренди у період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року по договору оренди та суборенди.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволені адміністративного позову.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивачу проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

На підставі підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року, та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2016 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами планової перевірки складено ОСОБА_2 №82/08-01-1402/136164207 від 05 вересня 2016 року про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Енерго Сила» з питань дотримання вимога податкового, та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року, а з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за пре од з 01 січня 2011 року по 31 березня 2016 року.

ОСОБА_2 перевірки встановлено порушення ТОВ Енерго Сила вимог:

1. пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 39.1.2.1 пункту 39.2 статті 39 розділу І, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 розділу ІІІ з врахуванням вимог пункту 44.1 і пункту 44.2 статті 44 розділу ІІ, підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ V Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 ІV (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 421493 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік у сумі 395744 грн., за 1 квартал 2016 року у сумі 25749 грн.;

2. підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1 пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-ІV (зі змінами та доповненнями) встановлено його заниження на загальну суму 247123 грн. у т.ч. по відповідних податкових періодах: грудень 2014 року на суму 192057 грн., січень 2015 року на суму 55066 грн.,

та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24), у т.ч. за відповідні податкові періоди: за квітень 2015 року у сумі 40 639 грн.;

3. в порушення вимог статті 2 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), а саме: прострочені терміни розрахунків в іноземній валюті по імпортним операціям здійснено з перевищенням законодавчо встановленого 90-денного терміну, затвердженого постановами Правління НБУ від 16 листопада 2012 року № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2012 року за № 1921/22233; від 14 травня 2013 року № 163, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 травня 2013 року за № 718/23250 з нерезидентами по контрактам: Synthos Dwory 7 spotka z organiczona odpowiedzialnoscia spotka jawna (Польша) (Продавець),контракт від 14 жовтня 2014 № 03/2014/PL у період: з 11 лютого 2015 року по 31 березня 2016 року (414 днів);

Synthos Dwory 7 spotka z organiczona odpowiedzialnoscia spotka jawna (Польша) (Продавець), від 20 лютого 2015 року № 20.02/2015/РL у періоді: з 09 червня 2015 року по 31 березня 2016 року (296 днів);

- пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170, пункту 171.1 пункту 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755VІ (зі змінами та доповненнями), а саме не утримано та не перераховано податку з доходів фізичних осіб у розмірі 10671,13 грн., у тому числі за періоди: січень 2014 року у сумі 322,27 грн.

лютий 2014 року у сумі 322,27 грн.

березень 2014 року у сумі 322,27 грн.

квітень 2014 року у сумі 322,27 грн.

травень 2014 року у сумі 322,27 грн.

червень 2014 року у сумі 322,27 грн.

липень 2014 року у сумі 322,27 грн.

серпень 2014 року у сумі 322,27 грн.

вересень 2014 року у сумі 322,27 грн.

жовтень 2014р. у сумі 322,27 грн.

листопад 2014 року у сумі 322,27 грн.

грудень 2014 року у сумі 322,27 грн.

січень 2015 року у сумі 322,27 грн.

лютий 2015 року у сумі 322,27 грн.

березень 2015 року у сумі 322,27 грн.

квітень 2015 року у сумі 322,27 грн.

травень 2015 року у сумі 322,27 грн.

червень 2015 року у сумі 322,27 грн.

липень 2015 року у сумі 1046,23 грн.

серпень 2015 року у сумі 322,27 грн.

вересень 2015 року у сумі 322,27 грн.

жовтень 2015 року у сумі 322,27 грн.

листопад 2015 року у сумі 577,92 грн.

грудень 2015 року у сумі 542,46 грн.

січень 2016 року у сумі 650,95 грн.

лютий 2016 року у сумі 542,95 грн.

березень 2016 року у сумі 542,95 грн.;

- підпункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170, пункту 171.1. пункту 171.2. статті 171 та підпункту 129.1.3 пункту 129.1 пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) нарахована пеня в сумі 2360,28 грн. за не перерахування податку з доходів фізичних осіб за січень 2014 рік - лютий 2016 рік;

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення:

- від 22 вересня 2016 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 20793,06 грн.;

- від 23 вересня 2016 року №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість на суму 40639,00 грн.;

- від 23 вересня 2016 року №, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1313292,00 грн.;

- від 23 вересня 2016 року №, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 308903,75 грн.;

- від 23 вересня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 434367,50 грн.;

- від 23 вересня 2016 року №, яким нараховано суму грошового зобовязання за платежем пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 5462,47 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями рішеннями Товариство з обмеженою відповідальністю Енерго Сила оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 08 грудня 2016 року №26530/6/99-99-11-01-01-25 "Про результати розгляду скарги" податкове повідомлення-рішення № від 23 вересня 2016 року скасовано в частині 1891,29 грн. штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 22 вересня 2016 року № НОМЕР_1, від 23 вересня 2016 року №, №, №, № - залишені без змін, а скарга - без задоволення.

У зв?язку з Рішенням ДФС України від 08 грудня 2016 року №26530/6/99-99-11-01-01-25, ГУ ДФС України 30 грудня 2016 року прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД у розмірі 3571,18 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями рішеннями Товариство з обмеженою відповідальністю Енерго Сила звернулось до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає податкові повідомлення-рішення, обґрунтованими, та такими, що не підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Стосовно господарських взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго Сила з ТОВ «Лінарес ЛТД» суд з?ясував наступне.

Позивач зазначає, що для врегулювання правових відносин і створення гарантій для здійснення агентської угоди щодо співпраці з пошуку нових покупців для ТОВ "Енерго Сила" між позивачем та ТОВ «Лінарес ЛТД», сторонами було прийнято рішення про укладання попереднього договору про намір в майбутньому укласти договір про надання агентських послуг. 26 лютого 2013 року між ТОВ "Енерго Сила" (замовник) та ТОВ «Лінарес ЛТД» (Агент) укладено агентський договір по залученню клієнтів №1А, за умовами якого замовник доручає, а Агент приймає на себе зобовязання за винагороду посприяти в підписанні ТОВ "Енерго Сила" договорів поставки ТМЦ з третіми особами.

У матеріалах справи наявний Договір поставки товару №04/02/2013-UA від 04 лютого 2013 року, укладений між ТОВ "Енерго Сила" та ТОВ "Ферозіт", а також надана податкова накладна № 14 від 08 лютого 2013 року.

Позивач зазначає, що у звязку зі сприянням ТОВ «Лінарес ЛТД» у підписанні договору поставки між ТОВ "Енерго Сила" та ТОВ "Ферозіт" у листопаді були підписані акти наданих робіт/послуг та позивачем було нараховано ТОВ «Лінарес ЛТД» агентську винагороду в розмірі зобовязань замовника, передбачених пунктом 3 агентського договору.

Позивач також вказує, що ним було відображено взаємовідносини з ТОВ «Лінарес ЛТД» у складі витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податку на прибуток та відображені у відповідній декларації за 2014 рік, а також виписані податкові накладні контрагентом включено до складу податкового кредиту за листопад 2014 року.

В той же час суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься лист №186/2 від 05 вересня 2016 року від ТОВ "Ферозіт" до Головного управління ДФС у Запорізькій області у якому зазначено, що в період з січня 2013 року по листопад 2014 року представники ТзОВ "Лінарес ЛТД" з питань можливого придбання полістиролу, укладення договорів на придбання полістиролу до нас не звертались. Виходячи з цього, ніяких господарських відносин ТзОВ "Ферозіт", , з ТзОВ "Лінарес ЛТД" не мало.

Таким чином, суд погоджується з відповідачем, що договір поставки продукції №04/02/2013-UA від 04 лютого 2013 року, укладений безпосередньо між ТОВ "Енерго Сила" та ТОВ "Ферозіт", а ТОВ "Лінарес ЛТД" жодного стосунку до укладення вказаного правочину не має.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність факту здійснення господарської операції щодо безпосередньої участі ТОВ "Лінарес ЛТД" по залученню ТОВ "Ферозіт" до укладання договору на постачання полістиролу.

Статтею 3 Господарського кодексу України надається поняття господарської діяльності, а це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

У розумінні пункту 14.1.36. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності згідно тлумачення статті 3 Господарського кодексу України, у пункті 14.1.36 статті 14 ПК України є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Як визначено пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

За приписами пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Енерго Сила" з ТОВ «Lexberg sales limited», суд зазначає наступне.

05 січня 2015 року між ТОВ "Енерго Сила" (замовник) та ТОВ «Lexberg sales limited», що є юридичною особою за законодавством Гонконг (виконавець), укладено Контракт №05012015 про надання послуг.

30 грудня 2015 року підписаний ОСОБА_2 №1 прийому-передачі наданих послуг, згідно якого вартість наданих послуг становить 144200,00 доларів США.

Під час перевірки податковим органом встановлено, що позивачем не відображено суму контрольованої операції у рядку 3.1.7 Додатка РІ "Сума 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт, послуг, придбаних у нерезидента, що зареєстрований у державі (на території), зазначеній у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 Розділу І Податкового кодексу України (підпункт 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Розділу ІІІ Податкового кодексу України)" по придбанню послуг у нерезидента ТОВ «Lexberg sales limited» (юрисдикція: Гонконг), який зареєстрований у державі, що включена до переліку держав, затвердженого Кабінетом Мністрів України - Розпорядження від 14 травня 2015 року №449-р "Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, встановленим підпунктом 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 Розділу І Податкового кодексу України". Отже ТОВ "Енерго Сила" порушено підпункт 39.1.2.1 пункту 39.2 статті 39 розділу І, підпункт 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ V Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 ІV (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено показник у рядку 3.1.7 Додатка РІ "Сума 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт, послуг, придбаних у нерезидента, що зареєстрований у державі (на території), зазначеній у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 Розділу І Податкового кодексу України (підпункт 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Розділу ІІІ Податкового кодексу України)" на суму 1 029187 грн.

Позивач зазначає, що ним дійсно не відображено суму контрольованої операції у рядку 3.1.7 Додатка РІ "Сума 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоронних активів, робіт, послуг, придбаних у неризидента" ТОВ «Lexberg sales limited», що зареєстрований у державі (юридична особа за законодавством Гонконг), яка включена до переліку держав, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №449-р "Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, встановленим підпунктом 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 Розділу І Податкового кодексу України", проте вважає що дана операція не є контрольованою в розумінні Податкового кодексу України.

Позивач також вказує, що він звертався до ГУ ДФС у Запорізькій області з проханням надати індивідуальну податкову консультацію, та отримав відповідь від 03 жовтня 2016 року №3365/10/08-01-12-03-11.

Судом встановлено, що ТОВ "Енерго Сила" не надано підтверджень сум витрат, сформованих в рамках взаємовідносин з нерезидентом ТОВ «Lexberg sales limited», за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленої статтею 39 Податкового Кодексу України.

Підпунктом 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України встановлено, що для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є:

а) господарські операції, які впливають на обєкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з повязаними особами - нерезидентами.

Відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є - господарські операції, які впливають на обєкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), яка включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Під час визначення такого переліку Кабінет Міністрів України враховує такі критерії:

держави (території), у яких ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні;

держави, які не розкривають у публічному доступі інформацію про структуру власності юридичних осіб;

держави, з якими Україною не укладені міжнародні договори з положеннями про обмін інформацією.

Такий перелік держав (територій) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, оприлюднює щороку в офіційних друкованих виданнях та на офіційному веб-сайті із зазначенням ставок податку на прибуток підприємств (корпоративний податок). Інформація про зміну ставок оприлюднюється протягом трьох місяців з дати їх зміни.

Стаття 140 визначає різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, зокрема, за правилами підпункту140.5.4. пункту 140.5 статті 140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім зазначених у пункті 140.2 та у підпункті 140.5.5 цього пункту та операцій, які визнані контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у:

неприбуткових установ та організацій, крім бюджетних установ;

нерезидентів (в тому числі нерезидентів - повязаних осіб), що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту можуть не застосовуватися платником податку, якщо:

операція є контрольованою та сума таких витрат відповідає рівню звичайних цін, що обґрунтовано у звіті про контрольовані операції та відповідній документації, що подаються відповідно до статті 39 цього Кодексу; або операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податків за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

Враховуючи вищезазначене суд погоджується з висновками податкового органу про порушення позивачем пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 39.1.2.1 пункту 39.2 статті 39 розділу І, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 розділу ІІІ з врахуванням вимог пункту 44.1 і пункту 44.2 статті 44 розділу ІІ, підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ V Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 ІV (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 421493 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік у сумі 395744 грн., за 1 квартал 2016 року у сумі 25749 грн., - тому суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 23 вересня 2016 року №, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1313292,00 грн., та №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 434367,50 грн. - винесені обґрунтовано, отже є правомірними та не підлягають скасуванню.

Суд також зазначає, що пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у звязку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобовязань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, оскільки ТОВ "Енерго Сила" у листопаді 2014 року сформувало податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ "Лінарес ЛТД" у розмірі 13,4% від загального задекларованого податкового кредиту за листопад 2014 року (сума ПДВ 262658 грн.), суми податку на додану вартість за отриманими податковими накладними включено до податкового кредиту листопада 2014 року, - враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, а саме відсутність факту здійснення господарської операції щодо безпосередньої участі ТОВ "Лінарес ЛТД" по залученню ТОВ "Ферозіт" до укладання договору на постачання полістиролу, - суд доходить висновку про порушення позивачем підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1 пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-ІV (зі змінами та доповненнями), зокрема заниження податку на додану вартість на загальну суму 247123 грн. у т.ч. по відповідних податкових періодах: грудень 2014 року на суму 192057 грн., січень 2015 року на суму 55066 грн., та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24), у т.ч. за відповідні податкові періоди: за квітень 2015 року у сумі 40 639 грн.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 23 вересня 2016 року №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість на суму 40639,00 грн., та №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 308903,75 грн. - також винесені обґрунтовано, отже є правомірними та не підлягають скасуванню.

Щодо порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності суд зясував наступне.

Під час перевірки податковим органом встановлено, що на порушення вимог статті 2 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), а саме: прострочені терміни розрахунків в іноземній валюті по імпортним операціям здійснено з перевищенням законодавчо встановленого 90-денного терміну, затвердженого постановами Правління НБУ від 16 листопада 2012 року № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2012 року за № 1921/22233; від 14 травня 2013 року № 163, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 травня 2013 року за № 718/23250 з нерезидентами по контрактам: Synthos Dwory 7 spotka z organiczona odpowiedzialnoscia spotka jawna (Польша) (Продавець),контракт від 14 жовтня 2014 № 03/2014/PL у період: з 11 лютого 2015 року по 31 березня 2016 року (414 днів - 164 долари США);

Synthos Dwory 7 spotka z organiczona odpowiedzialnoscia spotka jawna (Польша) (Продавець), від 20 лютого 2015 року № 20.02/2015/РL у періоді: з 09 червня 2015 року по 31 березня 2016 року (296 днів - 56 доларів США).

Позивач зазначає, що вказані суми є сумами комісійної винагороди, утриманої третіми банками із платежів, здійснюваних у адресу постачальника відповідно датам оплат.

Проте суд зазначає, що позивачем ані під час перевірки податковим органом, ані під час судового розгляду справи документи на підтвердження вищезазначеного не надавались.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку (1392-2007-п), встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2014 року №270, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за №496/25273 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті"установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

За правилами підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Згідно підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

Стаття 4 Закону України " Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР встановлює, що порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність винесення податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД у розмірі 3571,18 грн., - отже воно є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170, пункту 171.1 пункту 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755VІ (зі змінами та доповненнями) суд зясував наступне.

Судом встановлено, що 01 березня 2012 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ "Енерго Сила" (орендар) укладено Договір Оренди, згідно якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 30,4 кв.м. Розмір орендної плати складає 600,00 грн. за 1 місяць, в тому числі податок на доходи фізичних осіб. Термін оренди складає 3 роки з моменту прийняття приміщення, що орендується за актом приймання.

Також судом встановлено, що 01 листопада 2015 року між ОСОБА_4 (орендар) та ТОВ "Енерго Сила" (суборендар) укладено Договір суборенди №01/11-1, за умовами якого орендар передає, а суборендар бере у тимчасове володіння та користування майно: 40 кв.м., за адресою 40 років Радянської УкраїниАДРЕСА_2, загальною площею 54 кв.м. Термін оренди з моменту прийняття обєкту, що орендується, закінчується 31 грудня 2016 року. Суборендар сплачує орендну плату 600 грн.

Позивач вважає, що Рішення Запорізької міської Ради від 29 травня 2013 року №16, яким затверджено Методику визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб на території міста Запоріжжя - не є підставою для його застосування податковими агентами при визначенні обєкту оподаткування за договорами оренди та суборенди, оскільки Рішенням затверджено лише Методику розрахунку, проте не затверджено і не оприлюднено саму мінімальну вартість місячної оренди одного метра квадратного у м. Запоріжжя. А тому, в такому випадку при визначенні об?єкту оподаткування за договорами оренди та суборенди слід керуватись підпунктом 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 170.1.2. пункту 170.1 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

За приписами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

За правилами підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

За правилами пункту 171.1 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:

а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1253 затверджено Методику визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб.

Відповідно до Рішення Запорізької міської Ради №16 від 29 травня 2013 року "Про встановлення мінімальної вартості місячної оренди 1 (одного) квадратного метра загальної площі нерухомого майна на території міста Запоріжжя", зокрема згідно Додатку 1 до Методики від 29 травня 2013 року №16, вартість одного квадратного метра іншої нежитлової будівлі та приміщення складає 9041,0 грн.

Тобто, суд звертає увагу, що вказане спростовує твердження позивача, що Рішенням Запорізької міської Ради №16 від 29 травня 2013 року не затверджено і не оприлюднено саму мінімальну вартість місячної оренди одного метра квадратного у м. Запоріжжя.

Згідно пункту 3 Методики мінімальна сума орендного платежу за нерухоме майно визначається виходячи з мінімальної вартості місячної оренди 1 кв.м. загальної площі нерухомого майна за наступною формулою: П=З*Р, де П - мінімальна сума орендного платежу за нерухоме майно у гривнях, З - загальна площа орендованого нерухомого майна у кв.метрах, Р - мінімальна вартість місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна з урахуванням його місцезнаходження, інших функціональних та якісних показників, у гривнях.

Отже, мінімальна сума оренди у період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року по договорам оренди становить:

від 01 березня 2012 року №б/н, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ "Енерго Сила", повинна складати 2748,46 грн. (90,41 грн.*30,4 кв.м.) на місяць;

від 01 листопада 2015 року №01/11-1, укладеним між ОСОБА_4 (орендар) та ТОВ "Енерго Сила" (суборендар), повинна складати 3616,40грн. (90,41 грн.*40 кв.м.) на місяць.

Враховуючи викладене судом встановлено, що в результаті заниження сум орендної плати за договором оренди від 01 березня 2012 року №б/н не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за період січень-2014 року - жовтень 2015 року (оренда здійснювалась з січня 2014 року по жовтень 2015 року включно) у сумі 7089,94 грн., та за договором суборенди від 01 листопада 2015 року №01/11-1 не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за період листопад 2015 року - березень 2016 року (оренда здійснювалась з листопада 2015 року по березень 2016 року) у сумі 2821,77 грн.

Також встановлено не утримання та не перахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб під час виплати доходу гр. ОСОБА_4 протягом листопада-грудня 2015 року та січня 2016 року у загальній сумі 288,00 грн., що враховано під час обрахунку податку з доходів фізичних осіб з мінімальної суми орендної плати.

Підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України передбачено, що пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента.

За приписами пункту 129.4 статті 129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виплати (нарахування) доходів на користь платників податків - фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про порушення позивачем пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170, пункту 171.1 пункту 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755VІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого та перерахованого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 9911,71 грн. Таким чином податковим органом правомірно донараховано ТОВ "Енерго Сила" податок з доходів фізичних осіб та суму пені, на підставі підпункту 129.1.3 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 22 вересня 2016 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 20793,06 грн. - винесено відповідачем обґрунтовано, отже є правомірним та таким що не підлягає скасуванню.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень №, №, №, № від 23 вересня 2016 року, № від 22 вересня 2016 року, та № від 30 грудня 2016 року.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-11, 71, 86, 158, 160-163, 167Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов