Справа № 815/2176/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р. Справа № 815/2176/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
ГУЮОСОБА_5 (довіреність)
Представник позивачаОСОБА_6 (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції в Одеській області на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 74-дв від 17 жовтня 2016 року «Про притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності».

Головне територіальне управління юстиції в Одеській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 19 серпня 2017 року по справі № 815/2176/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2016 року на адресу Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла скарга громадянки ОСОБА_8, в якій вона просила, серед іншого, прийняти міри щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності завідуючого 4-ї державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7, стверджуючи, що 18.08.2016р. ОСОБА_7 відмовила їй у поверненні помилково надісланого ОСОБА_8 листа, привласнила цей лист та в подальшому зловживала владою та своїм посадовим становищем в ході вирішення питання надання запитаної ОСОБА_8 публічної інформації.

Під час розгляду скарги гр. ОСОБА_8 відповідачем були відібрані пояснення завідуючої Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та ОСОБА_9, яка працює консультантом Четвертої одеської державної нотаріальної контори.

За результатами розгляду скарги громадянки ОСОБА_8 щодо організації загального і нотаріального діловодства в Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі та матеріалів перевірки за вказаними у скарзі фактами, заступником начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_10 було складено доповідну записку «щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 10.10.2016 року №23678/04-24.

З вказаної записки вбачається, що в ході перевірки скарги гр. ОСОБА_8 було встановлено, що 11.08.2016 року ОСОБА_9, яка працює консультантом Четвертої одеської державної нотаріальної контори та виконує роботу з підготовки проектів документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, реєструє вхідну та вихідну кореспонденцію, ознайомившись із змістом заяви ОСОБА_11 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_12, підготувала та надала на підпис завідувачу Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 лист із зазначенням невірного змісту в реквізиті «Адресат». Замість ОСОБА_11 була зазначена ОСОБА_8 та адреса місця проживання останньої. ОСОБА_8 зазначеного змісту був підписаний завідувачем Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та надісланий на адресу ОСОБА_8 Внаслідок зазначених дій консультанта ОСОБА_9 та завідувача державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_8 25.08.2016 року звернулась до Четвертої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_12, а в подальшому була змушена встановлювати всі обставини, які призвели до отримання нею зазначеного листа, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я. 22.08.2016 року ОСОБА_8 звернулась до Головного територіального управління юстиції в Одеській області зі скаргою. Вищезазначені дії завідувача Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 є порушенням абз. 7 ст. 5 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якого нотаріус зобов'язаний дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства. Згідно з п. 3.1. розділу III Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, відповідальними за організацію загального і нотаріального діловодства у контора архіві є завідувачі. Крім того, в діях консультанта Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 вбачається недбале ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, затвердженою наказом завідувача Четвертої державної нотаріальної контори № 3/01-04 від 25.08.2015 року.

Згідно вказаної доповідної записки запропоновано Управлінню кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за неналежну організацію нотаріального діловодства в державній нотаріальній конторі та щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності консультанта Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за недбале ставлення до виконання своїх посадових обов'язків.

На підставі доповідної записки заступника начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_10 від 10.10.2016 року №23678/04-24 та пояснень ОСОБА_7 Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області було прийнято наказ від 17.10.2016 року №74-дв «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7М.», відповідно до якого враховуючи вимоги ст. 147-149 Кодексу законів про працю України вирішено ОСОБА_7, завідувача Четвертої одеської державної нотаріальної контори, за неналежне виконання своїх службових обов'язків притягнути до дисциплінарної відповідальності - оголосити догану.

Вважаючи вказаний наказ від 17.10.2016 року №74-дв «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7М.» протиправним, позивач звернулася до даним позовом до суду вимагаючи його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 74-дв від 17 жовтня 2016 року «Про притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності» є протиправним, а тому, наявні підстави для задоволення позову. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абз.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно абз.1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 291 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов'язки, передбачені законом.

Зі спірного наказу вбачається, що його прийнято у зв'язку з порушенням позивачем абз.7 ст. 5 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус зобов'язаний дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про нотаріат» визначено, що Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі проводять перевірку організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів. Порядок проведення перевірки, передбаченої частиною першою цієї статті, затверджується Міністерством юстиції України.

Статтею 21 Закону України «Про нотаріат» визначена відповідальність державних нотаріусів відповідно до якої шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до підп."и" п.2 ч.1 ст.12 Закону №3425-XII до дисциплінарного стягнення, що застосовується для відповідальності нотаріусів, відноситься анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю у випадку знищення чи втрати нотаріусом або з його вини архіву нотаріуса або окремих документів.

В спірному наказі наявні посилання на п. 3.1. розділу III Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, відповідно до якого відповідальними за організацію загального і нотаріального діловодства у контора архіві є завідувачі.

При цьому, згідно пункту 1 розділу І «Загальні положення» Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Головного управління юстиції в Одеській області, територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби та реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор Одеської області, які були затверджені зборами трудового колективу від 13.08.2008 (Протокол № 17), та узгоджені з начальником Головного управління юстиції в Одеській області та головою профспілкового комітету (далі Правила), у процесі праці права і обов'язки сторін трудових правовідносин регулюються т.з, дисципліною праці - сукупністю нормативно-правових документів, спрямованих на забезпечення належного процесу праці: Кодексом законів про працю України та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, зокрема правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно пунктів 1 та 2 розділу VI «Заходи впливу у випадках порушення дисципліни» порушення трудової дисципліни тягне за собою дисциплінарне стягнення у вигляді догани та звільнення, що накладаються адміністрацією.

Разом з чим, вказані Правила не визначають види порушень дисципліни (дисциплінарних правопорушень), які є підставою для дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого державною нотаріальною конторою.

Відповідно до положень розділу 2 Посадової інструкції завідувача Четвертої Одеської державної нотаріальної контори завідувач відповідно до покладених на нього завдань:

- забезпечує організацію роботи держнотконтори та несе персональну відповідальність за виконання покладених на держнотконтору завдань та функцій;

- забезпечує організацію роботи держнотконтори та несе персональну відповідальність за виконання покладених на держнотконтору завдань та функцій;

- забезпечує і контролює дотримання працівниками держнотконтори виконавської та трудової дисципліни:

- забезпечує виконання графіку роботи та належну організацію прийому громадян;

- розглядає звернення фізичних та юридичних осіб, виявляє та усуває причини, що породжують скарги громадян.

Підстави для відповідальності завідуючого державною нотаріальною конторою встановлені розділом 3 «Відповідальність» Посадової інструкції завідувача Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, затвердженої заступником начальника ГУЮ в Одеській області ОСОБА_14 07 травня 2010 року, відповідно до якого завідуюча відповідно до чинного законодавства несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, бездіяльність або невикористання наданих йому прав; порушення чинного законодавства при забезпеченні нотаріальними послугами громадян, підприємств, установ та організацій, при надані додаткових послуг правового та технічного характеру; не належні облік та зберігання нотаріальних документів, печатки, штампів, спеціальних бланків нотаріальних документів, матеріальних цінностей; порушення присяги нотаріуса, обмежень, встановлених ст..3,9 Закону України «Про нотаріат»; порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених Головним управлінням юстиції. Шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій завідувача (державного нотаріуса) відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством.

Оскаржуваний наказ № 74-дв від 17 жовтня 2016 року не містить визначення підстав для притягнення ОСОБА_7 до відповідальності, встановлених Посадовою інструкцією завідувача держнотконторою.

З матеріалів справи вбачається, що скарга гр. ОСОБА_8, що зареєстрована відповідачем 22.08.2016р. стосовно дій завідувача ОСОБА_13, була подана у зв'язку із суперечкою, що виникла при зверненні ОСОБА_8 до позивача з приводу повернення їй листа від 11.08.2016р. №2700/02-14, що помилково був надісланий на її адресу з питання спадкової справи ОСОБА_11 внаслідок помилки виконавця при підготовці проекта листа (ОСОБА_9Ю.), підписаного ОСОБА_13 як завідувачем держнотконторою.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_13 під час прийому 18.08.2016 р. до неї звернулась ОСОБА_8 з листом-повідомленням Четвертої Одеської державної нотаріальної контори про відкриття спадкової справи до майна померлого 18.07.2016р. ОСОБА_12 та необхідності подачі нотаріально засвідченої заяви. Взявши вказаного листа позивач підняла спадкову справу, яка зберігалась в іншому кабінеті. Після вивчення документів спадкової справи ОСОБА_13 дійшла висновку, що в результаті прикрого непорозуміння лист помилково направлений ОСОБА_8 бо ніяких відомостей про неї в спадковій справі не було. Але, незважаючи на цей факт, позивач запитала у ОСОБА_8 ким вона є померлому, на що знітившись, ОСОБА_8 повідомила, що він її далекий родич. Враховуючи цю інформацію ОСОБА_13 роз'яснила, що заява надійшла від спадкоємця першої черги тому права на спадщину у далеких родичів не виникає. Позивач вказала, що вона вибачилась перед ОСОБА_8 за прикру помилку і за те, що вона була змушена прийти до нотаріальної контори. Після цього ОСОБА_8 пішла не вимагала ніяких інших пояснень. ОСОБА_8 на її ім'я позивач розірвала та викинула у смітник і пішла в кабінет до консультантів щоб встановити, яким чином виникла така ситуація. Так до Четвертої одеської держнотконтори 17.03.2016 р. надійшла заява від ОСОБА_8 про прийняття спадщини до майна померлого 10.10.2015р. «чоловіка ОСОБА_15». На її адресу було направлено 22.03.2016 р. за вих.. № 875/02-14 листа про необхідність подання такої заяви, справжність підпису під якою буде нотаріально засвідчено. Макет цього листа було використано консультантом для підготовки відповіді ОСОБА_11 на заяву про прийняття спадщини до майна померлого 08.07.2016 р. ОСОБА_12 Адресат в листі не був замінений на ОСОБА_11 Обидва примірники вказаного листа були підписані позивачкою, але після перевірки верхній лист на ім'я ОСОБА_8 було виправлено і повернуто консультанту для виправлення. Після зміни в листі-повідомлені адресата на ОСОБА_11 позивачем були передані підписані два примірника для відправлення консультантом ОСОБА_9 помилково були законвертовані обидва листи з однаковою інформацією та направлені один ОСОБА_11, а другий (на ім'я ОСОБА_8 помилково) на адресу ОСОБА_8 Через деякий час до кабінету позивача знову прийшла ОСОБА_8 та спитала про лист на що їй було повідомлено, що вказаного листа немає, а інформація, яка була в ньому її не стосується.

Згідно письмових консультанта Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 05.08.2016 року, нею було заведено спадкову справу до майна померлого 18.07.2016 року гр. ОСОБА_12 на підставі поштового листа від ОСОБА_11 - заяви про прийняття спадщини після померлого дідуся (вище згаданий). В зазначених випадках вона зазвичай пише лист-повідомлення про заведення спадкової справи до майна померлого з певним переліком оригіналів документів з якими необхідно з'явитися до державної нотаріальної контори. В її комп'ютарі на робочому столі є спеціальна папка «ОСОБА_6 громадянам», де зберігаються усі відповіді спадкоємцям померлих громадян стосовно прийняття спадщини. Таким чином, кожного разу коли надходять нові листи - вона має можливість, при відповіді, просто скористатися «макетом» готової відповіді зі зміною адресата, дати та ПІБ померлого. При відповіді на лист ОСОБА_11 ОСОБА_9 скористалася відповіддю на лист ОСОБА_8 про прийняття спадщини після померлого 10.10.2015 року гр. ОСОБА_15. Та нажаль була неуважна в зміні адресата. Так як усі відповіді на поштову кореспонденцію, перед тим як відправити по почті, підписує завідувач - її помилка була виявлена ОСОБА_7 після того як лист був підписаний. Після чого ОСОБА_9 виправила помилку. Але у зв'язку з великим об'ємом роботи та напливом великої кількості клієнтів в той день ОСОБА_9 знову зробила помилку - при пакетуванні в конверти листів в результаті були відправлені обидва листа - до законної спадкоємиці і до ОСОБА_8

Таким чином, при оформленні листа від 11.08.2016р. була допущена виконавцем технічна помилка, що спричинила помилкове надсилання листа неналежному адресату - гр. ОСОБА_8, за відсутності належного контролю з боку ОСОБА_7 в процесі підписання цього листа та надалі - за відправкою листа виключно належному адресату по спадковій справі до майна померлого ОСОБА_12 (ОСОБА_11В.).

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано в оскаржуваному наказі як порушення вимог абз.7 ст.5 ЗУ «Про нотаріат», тобто як порушення нотаріусом обов'язку дбайливо ставитись до документів нотаріального діловодства.

За змістом п.2.4 Правил ведення нотаріального діловодства (надалі - Правила) лист від 11.08.2016п. №2700/02-14 є документом нотаріального діловодства, оскільки стосується витребовування документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Пункт 3.1 розділу ІІІ Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, на який є посилання в оскаржуваному наказі, визначає компетенцію завідуючого державною нотаріальною конторою як відповідальної особи за організацію загального і нотаріального діловодства у конторі і не регулює питання трудової дисципліни та відповідальності за її порушення державним нотаріусом. Однак оскаржуваний наказ не містить обставин, які б свідчили про порушення, пов'язані з такою організацією.

Статтею 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Відповідно до ст.ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області не в повній мірі були досліджені обставини справи, не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За наявними у справі копіями матеріалів провадження за зверненням ОСОБА_8 (№Л-1789-07) вбачається, що звернення останньої (скарга) не стосувалося безпосередньо факту помилкового надіслання на її адресу листа від 11.08.2016р. з пропозицією надати документи по спадковій справі до майна померлого ОСОБА_12, натомість, містило викладення обставин її спілкування 18-19.08.2016р. з ОСОБА_13 з приводу повернення ОСОБА_8 переданого перед цим ОСОБА_13 листа, надання їй за її усним запитом публічної інформації, зловживання позивачкою своїм службовим становищем.

Із змісту доповідної записки від 19.09.2016р. (а.с.64) випливає, що звернення ОСОБА_8 розглядалось в порядку ст.20 ЗУ «Про звернення громадян».

Доповідна записка начальника відділу з питань нотаріату ГТУ юстиції в Одеській області від 06.10.2016р., вказана підставою видання оскаржуваного наказу №74-дв, взагалі не висвітлює обставини, викладені у скарзі ОСОБА_8 від 22.08.2016р., з приводу подій, що відбулись 18.08.16р.-19.08.16р., та питань, які порушені у скарзі, натомість, та не містить правової оцінки оскаржуваних у зверненні ОСОБА_8 дій.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга- звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі ст.ст. 17-20 ЗУ «Про звернення громадян», скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України. У відповідності до ст. 20 вказаного Закону, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дисциплінарне стягнення на ОСОБА_13 було накладено за результатами розгляду скарги ОСОБА_8 від 22.08.2016р. не по суті порушених у скарзі питань, тобто з порушенням вимог ст.ст.16,19,20 ЗУ «Про звернення громадян», а отже відповідний наказ не може бути визнаний законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доказів правомірності прийнятого ним наказу № 74-дв від 17 жовтня 2016 року «Про притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання неправомірним та скасування наказу належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Одеській області, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2017 року по справі № 815/2176/17, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі 13 грудня 2017 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3