Справа № 805/3108/17-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 р. Справа №805/3108/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14:30

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., при секретарі судового засідання Притулі С.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення компенсації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку,-

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_2, довіреність від 10.01.2017 року № 11/7-10

від третьої особи - не зявився,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості по компенсації за 30 днів невикористаної відпустки в сумі 1916,30 гривень; компенсації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад 2014 року у звязку порушенням строку її виплати (по липень 2017 року) в сумі 3601,86 гривень; середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 05.11.2014 року по 22.08.2017 року за 689 робочих днів в сумі 65413,66 гривень на загальну суму 70931,82 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 15 вересня 2010 року по 05 листопада 2014 року вона працювала спеціалістом І категорії Центрально Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області.

Остаточний розрахунок по заробітній платі в день звільнення не було проведено, що встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а, яка набрала законної сили. Крім того, постановою встановлено, що при звільненні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку за 34 календарних дні в сумі 2 285,14 гривень, що також підтверджується листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.05.2017 року № Д-368-0826. Однак остаточний розрахунок заборгованості по заробітній платі та компенсації за 4 (чотири) дні невикористаної відпустки відбувся 04 серпня 2017 року, що визнається та не заперечується відповідачем.

У звязку з чим, станом на день подачі позову у відповідача мається заборгованість у розмірі 1916,30 гривень за 30 (тридцять) днів невикористаної відпустки.

Позивач вважає, що діями відповідача грубо порушені її конституційні та закріплені нормами міжнародного законодавства права на отримання компенсаційних виплат за частину невикористаної відпустки і виплат за час затримки з розрахунком при звільненні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року зупинено провадження до 06 грудня 2017 року.

У судове засідання позивач та представник третьої особи не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Разом з цим, через канцелярію суду позивачем надана заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні, призначеному на 06 грудня 2017 року повноважний представник відповідача заперечував проти позовних вимог.

Разом з цим, надав письмові заперечення у яких зазначив, що позивач у період з 15.09.2010 року по 05.11.2014 року займала посаду спеціаліста І категорії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, який є установою, підпорядкованою Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області.

У травні 2016 року ОСОБА_1, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участі третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі, включаючи оплату часу простою та компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 19385,93 гривень. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а позов задоволено частково. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року постанову від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а залишено без змін.

Суму грошових коштів визначених у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а ОСОБА_1 виплачено 04 серпня 2017 року відповідно до її заяви від 25 липня 2017 року. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Доказів надання заяви ОСОБА_1 щодо остаточного розрахунку не надано.

Крім того, відповідач зазначає, що протиправність дій і провина Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у невиплаті заробітної плати та остаточного розрахунку була встановлена постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2016 року у справі № 805/1224/16-а, але рішенням суду в даній справі дії протиправними не визнавались.

У звязку з чим, у Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відсутня вина щодо невиплати ОСОБА_1 належних звільненому працівникові сум в період з 10.05.2016 року по 29.11.2016 року то і відсутнє зобовязання по виплаті відшкодування, визначеному положеннями статті 117 КЗпП України.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії МЕ 524193, виданого Гірницьким МВМ Макіївського МУ УМВСУ в Донецькій області 07 жовтня 2004 року.

В період з 15 жовтня 2010 року по 05 листопада 2014 року працювала на посадах спеціаліста І та ІІ категорій Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що є відповідні записи у трудовій книжці.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі № 805/1221/16-а, встановлено наступні обставини, які мають значення для вирішення даної справи.

Наказом Головного управління юстиції у Донецькій області від 05 листопада 2014 року № 3087/1 ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста І категорії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області 05 листопада 2014 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. При цьому, в наказі зазначено: виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 15 вересня 2014 року по 05 листопада 2014 року у кількості 04 календарних дні.

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року за № 10-17-559, заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає за вересень 2014 року - 1551,62 гривень, жовтень 2014 року 2210,15 гривень та за листопад 2014 року 2624,16 гривень, що становить 6385,93 гривень. Також, в довідці вказано, що сума заробітної плати за період з вересня по листопад 2014 року, що підлягає виплаті на користь позивача за відрахуванням податків, зборів і обовязкових платежів, складає 5092,50 гривень.

Довідкою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29 серпня 2016 року № 10-17-1984 визначено, що сума нарахованого доходу позивача за вересень-листопад 2014 року становить 4369,63 гривень. Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 05 серпня 2016 року № 10-17-1813 підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем в частині невиплати компенсації за 4 дні невикористаної частини щорічної основної відпустки становить 268,84 гривень.

Відповідною довідкою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року № 8-17-560 підтверджено вислугу років, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років, а також підтверджено, що ОСОБА_1 працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду встановлено наступні обставини, а саме: перебування ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, факт її звільнення саме 05 листопада 2014 року з посади спеціаліста І категорії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, факт не здійснення остаточного розрахунку при звільненні та не виплат належних сум заробітної плати і компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки.

Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а встановлено, що розрахункові листи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), щодо нарахованої заробітної плати за вересень-листопад 2014 року складає у загальній сумі 6385,93 гривень.

Згідно розрахункових листків за:

- вересень 2014 року позивачу було нараховано: 609,00 гривень оклад за 11 відпрацьованих днів, 20 % премії в сумі 121,80 гривень, ранг - 25,00 гривень, 30% надбавки - 209,22 гривень, відпускні 996,00 гривень, вислуга 10% - 63,40 гривень індекс -73,08 гривень;

- жовтень 2014 року нараховано: оклад за 23 фактично відпрацьовані дні 1218,00 гривень, премія 20% - 243,60 грн., ранг - 55,00 гривень, надбавка 30% - 420,09 гривень, вислуга 10% - 127,30 гривень, індекс - 146,16 гривень;

- листопад 2014 року нараховано: оклад за фактично відпрацьовані 3 дні 182,70 гривень, премія 20% -36,54 гривень, ранг 8,25 гривень, надбавка 30% - 63,02 гривень, компенсація відпускних за 34 дні - 2285,14 гривень, вислуга 10% 19,10 гривень, індекс 29,41 гривень.

Як вбачається зі службової записки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року № 10-17-559 кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем з заробітної плати за період вересень-листопад 2014 року станом на 20 травня 2016 року становить 5092,50 гривень. Крім того зазначено, що заробітна плата по серпень 2014 року виплачена позивачу у повному обсязі.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 14 березня 2016 року № Д-368-0471 та від 20 травня 2016 року № 10-17-559, заборгованість відповідача перед позивачем за період з вересня по листопад 2014 року становить 6385,93 гривень.

Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області довідкою від 29 серпня 2016 року № 10-17-1982 визначило, що сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивачеві становить 4369,63 гривень, з яких: за вересень 2014 року 1551,62 гривень, за жовтень 2014 року - 2210,15 гривень, за листопад 2014 року 607,86 гривень. Сума кредиторської заборгованості зменшилась внаслідок виявлення помилки під час перевірки нарахованих сум, що належать до виплати позивачеві за кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки.

ОСОБА_1 за листопад 2014 року, було нараховано: оклад за фактично відпрацьовані 3 дні 182,70 гривень, премія 20% -36,54 гривень, ранг 8,25 гривень, надбавка 30% - 63,02 гривень, компенсація відпускних за 34 дні - 2285,14 гривень, вислуга 10% 19,10 гривень, індекс 29,41 гривень. При цьому, фактично сума компенсації за частину невикористаної основної щорічної відпустки позивача становила 268,84 гривень за 4 (чотири) дні відпустки, а не 2285,14 гривень за 34 (тридцять чотири) дні, як зазначено у розрахунковому листі за листопад 2014 року та раніше наданих позивачу та суду довідках.

Всі зазначені вище обставини встановлені в постанові Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі №805/1224/16-а - залишено без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі №805/1224/16-а - залишено без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 29 листопада 2016 року.

Приписами частини п'ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

У звязку з чим, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі №805/1224/16-а набрала законної сили 29 листопада 2016 року.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин судом встановлено, що ОСОБА_1 виплачено компенсацію за 4 (чотири) дні невикористаної відпустки, а виплата компенсації за 30 (тридцять) днів не передбачена у звязку з тим, що наказом про звільнення ОСОБА_1 від 05 листопада 2014 року № 3087/1 встановлено, що позивачеві належить виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 15 вересня 2014 року по 05 листопада 2014 року у кількості 04 календарних дні, що також вірно визначено відповідачем в ході перевірки правильності розрахунку зазначеної суми компенсації, що встановлено в постанові від 30 серпня 2016 року по справі № 805/1224/16-а.

У звязку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заборгованості по компенсації за 30 (тридцять) днів невикористаної відпустки в сумі 1916,30 гривень задоволенню не підлягають.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області суми компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3601,86 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленим чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно із даними Держкомстата індекси інфляції складають: за жовтень 2014 року 102,4%, за листопад 2014 року 101,9%, за грудень 2014 року 103,0%, за січень 2015 року 103,1%, за лютий 2015 року 105,3%, за березень 2015 року 110,8%, за квітень 2015 року 114,0%, за травень 2015 року 102,2%, за червень 2015 року 100,4%, за липень 2015 року 99,0%, за серпень 2015 року 99,2%, за вересень 2015 року 102,3%, за жовтень 2015 року 98,7%, за листопад 2015 року 102,0%, за грудень 2015 року 100,7%, за січень 2016 року 100,9%, за лютий 2016 року 99,6%, за березень 2016 року 101,0%, за квітень 2016 року 103,5%, за травень 2016 року 100,1%, за червень 2016 року 99,8%, за липень 2016 року 99,9%, за серпень 2016 року 99,7%, за вересень 2016 року 101,8%, за жовтень 2016 року 102,8%, за листопад 2016 року 101,8%, за грудень 2016 року 100,9%, за січень 2017 року 101,1%, за лютий 2017 року 101,0%, за березень 2017 року 101,8%, за квітень 2017 року 100,9%, за травень 2017 року 101,3%, за червень 2017 року 101,6%, за липень 2017 року 100,2%.

Отже, сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за вересень 2014 року складає 1353,01 гривень. Дана сума виникла з огляду на нижче вказані розрахунки суду (сума заробітної плати за вересень 2014 року перемножена на індекс інфляції за період з жовтня 2014 року по липень 2017 року) 1551,62 гривень x (1,024 x 1,019 x 1,030 x 1,031 x 1,053 x 1,108 x 1,140 x 1,022 x 1,004 x 0,990 x 0,992 x 1,023 x 0,987 x 1,020 x 1,007 x 1,009 x 0,996 x 1,010 x 1,035 x 1,001 x 0,998 x 0,999 x 0,997 x 1,018 x 1,028 x 1,018 x 1,009 x 1,011 x 1,010 x 1,018 x 1,009 x 1,013 x 1,016 x 1,002 x 100 -100)= 1551,62 x 87,20 = 1353,01 гривень.

Сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за жовтень 2014 року складає 1830,23 гривень. Дана сума виникла з огляду на нижче вказані розрахунки суду (сума заробітної плати за жовтень 2014 року перемножена на індекс інфляції за період з листопада 2014 року по липень 2017 року) 2210,15 гривень x (1,019 x 1,030 x 1,031 x 1,053 x 1,108 x 1,140 x 1,022 x 1,004 x 0,990 x 0,992 x 1,023 x 0,987 x 1,020 x 1,007 x 1,009 x 0,996 x 1,010 x 1,035 x 1,001 x 0,998 x 0,999 x 0,997 x 1,018 x 1,028 x 1,018 x 1,009 x 1,011 x 1,010 x 1,018 x 1,009 x 1,013 x 1,016 x 1,002 x 100 -100)= 2210,15 x 82,81 = 1830,23 гривень.

Сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за листопад 2014 року складає 482,64 гривень. Дана сума виникла з огляду на нижче вказані розрахунки суду (сума заробітної плати за листопад 2014 року перемножена на індекс інфляції за період з грудня 2014 року по липень 2017 року) 607,86 гривень x (1,019 x 1,030 x 1,031 x 1,053 x 1,108 x 1,140 x 1,022 x 1,004 x 0,990 x 0,992 x 1,023 x 0,987 x 1,020 x 1,007 x 1,009 x 0,996 x 1,010 x 1,035 x 1,001 x 0,998 x 0,999 x 0,997 x 1,018 x 1,028 x 1,018 x 1,009 x 1,011 x 1,010 x 1,018 x 1,009 x 1,013 x 1,016 x 1,002 x 100 -100)= 607,86 x 79,40 = 482,64 гривень.

Загальна сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати складає 3665,88 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги щодо стягнення суми компенсації втрат частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період вересень листопад 2014 року в розмірі 3601,86 гривень підлягають задоволенню в частині стягнення суми в розмірі 3665,88 гривень.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені за період з 05.11.2014 року по 22.08.2017 року в сумі 65413,66 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 117 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, право працівника на отримання середнього заробітку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю виникає за умови наявності у власника (роботодавця) перед працівником заборгованості зі сплати заробітної плати за відповідний період.

Наявність заборгованості Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перед ОСОБА_1 зі сплати заробітної плати за період вересень листопад 2014 року та компенсації за невикористану відпустку за 4 (чотири) дні встановлено в постанові Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі № 805/1224/16-а.

Тобто, вказане свідчить про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку має похідний характер.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є похідною вимогою від вимоги позивача про стягнення заборгованості з заробітної плати та недоплаченої їй при звільненні компенсації за невикористані дні відпустки, судом встановлено факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та проведення з ним остаточного розрахунку та відповідно, наявність підстав для застосування для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Фактичний розрахунок по заробітній платі та компенсації відбувся 04 серпня 2017 року, про що зазначає позивач у позовній заяві та підтверджує відповідач у своїх письмових запереченнях.

Отже, враховуючи факт невиплати відповідачем ОСОБА_1 при звільненні всіх належних їй сум, суд дійшов висновку, що повний та ефективний захист порушених прав позивача також потребує спонукання роботодавця нарахувати та виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки належних йому сум по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу також роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Крім того, аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-159цс13.

Суд зазначає, що час затримки починається з винесення наказу про звільнення, а саме 05.11.2014 року по день фактичного розрахунку, а саме 04 серпня 2017 року.

Визначаючи загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Останніми відпрацьованими позивачем двома місяцями, що передували звільненню є вересень 2014 року (заробітна плата 1551,62 гривень) та жовтень 2014 року (2210,15). Кількість робочих днів за ці 2 місяці - 34 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача для нарахування компенсації за час затримки становить 110,64 гривень (1551,62 гривень + 2210,15 гривень = 3761,77 гривень/34 днів = 110,64).

Кількість робочих днів з 05 листопада 2014 року по 04 серпня 2017 року відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», листа від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», листа від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та листа від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 становить 689 днів.

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 76230,96 гривень (110,64 гривень * 689 робочих днів).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, враховуючи положення статті 11 КАС України для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені у звязку з порушенням строків їх виплати за період з 05.11.2014 року по 04 серпня 2017 року в розмірі 76230 гривень 96 копійок.

В контексті викладеного, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення компенсації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості по компенсації за 30 днів невикористаної відпустки в сумі 1916,30 гривень; компенсації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад 2014 року у звязку порушенням строку її виплати (по липень 2017 року) в сумі 3601,86 гривень; середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 05.11.2014 року по 22.08.2017 року за 689 робочих днів в сумі 65413,66 гривень на загальну суму 70 931,82 гривень задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, адреса: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39/3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 86156, Донецька область, м. Макіївка, м-н. ЗеленийАДРЕСА_1) суму компенсації втрат частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період вересень листопад 2014 року в розмірі 3601 (три тисячі шістсот одну) гривню 86 копійок.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, адреса: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39/3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 86156, Донецька область, м. Макіївка, м-н. ЗеленийАДРЕСА_1) суму середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені у звязку з порушенням строків їх виплати за період з 05.11.2014 року по 04 серпня 2017 року в розмірі 76230 (сімдесят шість тисяч двісті тридцять) гривень 96 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті 06 грудня 2017 року та проголошені в присутності представника відповідача.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 11 грудня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кочанова П.В.