Справа № 826/10308/15
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року № 826/10308/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», , МФО 380399, у вигляді невключення ОСОБА_1, як вкладника за договором № 206дф від 17.09.2014 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (ідентифікаційний код 26549700), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", , МФО 380399 у порядку, визначеному п. 6 розділу III чинного Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 р. за N 1548/21860, надати до Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку подачі додаткової інформації про вкладників необхідну інформацію про вкладника ОСОБА_1 з зазначенням суми у розмірі 200 000 (Двісті тисяч) гривень, що підлягає відшкодуванню йому як вкладникові за договором № 206дф від 17.09.2014 строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC" в іноземній валюті зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення, а також подати до Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб усі відомості, необхідні для ідентифікації його як вкладника;

- зобов'язати Державну організацію (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Банк Камбіо" (, МФО 380399) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.09.2014 між ПАТ "Банк Камбіо" та ОСОБА_1 укладено Договір № 206дф строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC" в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення, відповідно до якого Позивачем в Банку розміщено кошти у сумі 13 903, 88 доларів США на строк 30 днів до 17.10.2014 з процентною ставкою 3,75% річних.

На підставі Постанови Правління НБУ від 04.12.2014 №782 "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04.12.2014 № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрацію у ПАТ "Банк Камбіо", згідно з яким з 05.12.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Камбіо".

Відповідно до постанови Правління НБУ від 27.02.2015 №144 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 46 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Додусенка В.І. строком на 1 рік з 02.03.2015 по 01.03.2016.

06.03.2015 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплату коштів вкладникам даного Банку.

06.03.2015 позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенка В.І. із заявою про включення його до Загального реєстру вкладників та здійснення йому відшкодування вкладу у гарантованому державою розмірі. Відповідь на вище вказану заяву позивачу не надходила.

Станом на дату подання позову ОСОБА_1 не отримав гарантованого законом відшкодування коштів за Договором № 206дф та не включений до переліку вкладників, які мають право на таке відшкодування.

У судове засідання представник Позивача не прибув, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач-1 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення Відповідача-1 на адміністративний позов, в тексті яких, уповноважена особа фонду гарантування вкладів зазначає, що під час перевірки правочинів комісією встановлено, що кошти на рахунок відкритий на ім'я Позивача, надходили внаслідок так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта, з метою відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа з позовними вимогами не погоджується, вважає, що дії щодо не включення позивача до переліку вкладників є обґрунтованими, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач-2 у судове засідання 20.11.2017 також не прибув. У письмових запереченнях Відповідача-2 зазначено, що вимога про зобов'язання Фонду гарантування внести зміни до Загального реєстру шляхом включення позивача до Загального реєстру є необґрунтованою, оскільки єдиною підставою для включення позивача до Загального реєстру має бути наявність Позивача: в складеному Уповноваженою особою Переліку вкладників або в наданій Уповноваженою особою додатковій інформації про вкладників. У разі подання Уповноваженою особою додаткової інформації по Позивачу, відповідні заходи будуть вжиті Фондом автоматично відповідно до вимог положення , і жодної підстави для спонукання Фонду судом до вчинення відповідних дій не має.

У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства, судом ухвалено рішення щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2014 між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" укладено Договір № 206дф строкового банківського вкладу (депозиту) "СLASSIC" в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення, відповідно до умов якого Банк приймає від вкладника грошову суму в розмірі 13 903,88 Доларів США (тринадцять тисяч дев'ятсот три долари США вісімдесят вісім центів), відкриває вкладний (депозитний) рахунок вкладнику НОМЕР_1. Вкладник вносить Вклад в день підписання сторонами цього Договору у сумі, визначені пунктом 1.1. Договору.

У відповідності до пункту1.4 Договору строк розміщення Вкладу складає 30 днів: з 17.09.2014 по 17.10.2014.

Процентна ставка складає 3,75% (три цілих сімдесят п'ять сотих процентів) річних. (п. 1.5. Договору)

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язується повернути суму Вкладу, нарахувати та сплатити Вкладнику проценти за Вкладом на першу вимогу Вкладника згідно умов цього Договору.

Згідно з пунктом 2.4.2. Договору Вкладник має право вимагати від Банку належного виконання зобов'язань перед Вкладником відповідно до положень цього Договору.

Як вбачається з наданої суду копії виписки/особового рахунку за 17.09.2014 на депозитний рахунок ОСОБА_1, відкритий у ПАТ "Банк Камбіо" 17.09.2014 надійшли грошові кошти у розмірі 13 903,88 доларів США, призначення платежу: Прийом депозиту згідно депозитної угоди № 206дф від 17.09.2014.

Постановою Правління НБУ від 04.12.2014 № 782 Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 № 140 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочата процедура виведення Банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 05.12.2014 по 04.03.2015.

На підставі Постанови Правління НБУ від 27.02.2015 №144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ "Банк Камбіо".

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 46 від 02.03.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" з відшкодуванням за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 02.03.2015 та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Додусенка Володимира Івановича.

06.03.2015 як зазначає Позивач, він звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенка В.І. із заявою про включення його до Загального реєстру вкладників та здійснення відшкодування вкладу у гарантованому державою розмірі. Проте, відповіді на вище вказану заяву позивачу не надходило.

Станом на дату подання позову, ОСОБА_1 не отримав гарантованого законом відшкодування коштів за Договором № 206дф та не включений до переліку вкладників, які мають право на таке відшкодування.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки вони суперечать вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та порушують право на отримання гарантованої суми вкладу.

Виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, суд зазначає наступне:

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За визначенням статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

У відповідності до частини першої статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частиною першою статті 11 та частини третьої статті 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1)визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2)визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3)визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4)приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5)затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6)приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7)встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до сатини другої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 1 частиною четвертою статті 38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно з нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (далі - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи:

1)складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2)передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду;

3)складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру;

4)затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Зі змісту наданих суду Відповідачем-1 письмових заперечень проти позову вбачається, що наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо» від 27.02.2015 №171 на підставі пункту 3 частини другої та пункту 2 частини третьої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, затвердженої протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10.02.2015 № 036/15 було тимчасово обмежено здійснення ПАТ «Банк Камбіо» на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників.

Під час перевірки комісією було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім`я Позивача, надійшли внаслідок так званого «дроблення» великої суми коштів іншого клієнта, а саме:

11.09.2014 року на ім`я Позивача у ПАТ «Банк Камбіо» відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_3 у валюті - долари США.

11.09.2014 року грошові кошти у сумі 13 900,00 доларів США на цей рахунок надійшли з депозитного рахунку № НОМЕР_4 у валюті - долари США від іншої фізичної особи ОСОБА_3 з призначенням платежу «Перенесення грошових коштів на користь 3-ї особи згідно додаткової угоди № 1 від 11.09.2014 до договору № 91дф від 10.09.2014 та заяви про відмову від прав вкладника від 11.09.2014», що підтверджується меморіальним ордером № 318_69 від 11.09.2014.

16.09.2014 грошові кошти в сумі 13 903, 88 долари США з депозитного рахунку НОМЕР_2 було перераховано на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий на ім'я Позивача.

17.09.2014 грошові кошти в тій же сумі 13 903,88 дол. США з зазначеного поточного рахунку № НОМЕР_2 було перераховано на депозитний рахунок НОМЕР_1 у валюті - дол. США, який також було відкрито на ім'я Позивача.

Зазначене, на думку Відповідача-1, підтверджує намагання фізичної особи ОСОБА_3 отримати грошові кошти не в порядку черговості від банку, а за рахунок Фонду.

Також, у письмових запереченнях Відповідача-1 зазначено, що за фактом вчинення службовими особами ПАТ "Банк Камбіо" злочинів, зареєстровано кримінальне провадження № 0000082.

Суд звертає увагу на наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_3 у якій вона, як свідок, зазначила, що уклавши Договір депозиту на користь третьої особи, як власник внесених на депозит коштів у розмірі 13 900,00 дол. США, розпорядилась ними на власний розсуд, що відповідає вимогам статей 192, 316-319, 321, 325, 346, 1058-1063 Цивільного Кодексу України. Таким чином з моменту подання ОСОБА_1 заяви до ПАТ "Банк Камбі"» він набув усі права за Депозитним договором, у тому числі набув право власності на вкладені нею в Банк кошти, а права ОСОБА_3 як вкладника Банку та власника цих коштів припинились, що також відповідає вимогам Цивільного Кодексу України.

ОСОБА_3 стверджує, що укладаючи Договір депозиту на користь третьої особи, вона не мала жодних незаконних намірів та не знала і не могла знати, що ПАТ "Банк Камбіо" є проблемним банком, і що в майбутньому в ньому буде запроваджено тимчасову адміністрацію з подальшим відкликанням ліцензії та виведенням його з ринку.

Крім того, Відповідач-1 також посилається на норми статті 228 Цивільного Кодексу України при обґрунтуванні своїх заперечень та правомірності віднесення укладеного між Банком та Позивачем правочину до нікчемних.

27.02.2015 на підставі Протоколу засідання Комісії Уповноваженою особою було прийнято рішення щодо тимчасового блокування коштів за рахунками фізичних осіб-вкладників ПАТ "Банк Камбіо" згідно переліку, та блокування у файлах «D» та «Z» Узагальненої бази даних Фонду гарантування.

Після чого відділ організації виплат Фонду відобразив блокування у файлах «D» та «Z» Узагальненої бази даних Фонду гарантування відповідно до інформації, наданої Уповноваженою особою.

У відповідності до частини другої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Тобто, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Однак, суд звертає увагу, що таке право Уповноваженої особи Фонду не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що уповноваженою особою Фонду не приймалося рішення щодо нікчемності договору № 206дф строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення від 17.09.2014, укладеного між ПАТ "Банк Камбіо" та ОСОБА_1 Також Позивач не повідомлявся у зв'язку з чим його не включено до списку на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що Відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів та не доведено, що умови укладеного договору банківського вкладу передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг позивачу чи кредиторам банку переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, крім того, позивач є вкладником, а не кредитором ПАТ "Банк Камбіо", а тому є тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Суд не приймає до уваги доводи Відповідача-1 про нікчемність договору банківського вкладу, у зв'язку із тим, що кошти на ім'я Позивача надійшли внаслідок "дроблення" великого депозиту іншого клієнта банку, оскільки зазначене не свідчить про нікчемність укладеного правочину, а факт знаходження на рахунку позивача грошових коштів у розмірі 13 903,88 доларів США відповідачем не заперечується.

Частиною першою статті 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами першою та другою статті 228 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Крім того, частиною третьою статті 228 Цивільного Кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2014 на рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти у розмірі 13 903,88 доларів США.

Суд звертає увагу, що переказ грошових коштів здійснено до запровадження тимчасової адміністрації, тобто до 05.12.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи Відповідача-1 стосовно того, що договір банківського вкладу, укладений між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" є нікчемним, не грунтується на вимогах діючого законодавства України.

Також, суд звертає увагу на те, що Відповідачем-1 не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемним вищевказаного договору банківського вкладу. Суду не надано доказів, які б свідчили, що зазначений договір є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, а в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного Кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу сторонами під час розгляду справи надано не було.

Тобто, Відповідачем-1 не доведено наявність правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за договорами банківського вкладу та не подання інформації про останнього до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником або кошти, які надійшли для вкладника.

Також, Відповідачем-1 не обґрунтовано, яким чином у спірних правовідносинах зняття коштів з одного рахунку та переведення їх на інший рахунок у банку призвело до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Відповідач-1, стверджуючи про нікчемність договору № 206дф строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення від 17.09.2014, посилається на неправомірність дій працівників банку та реєстрацію кримінальних проваджень з цього приводу.

Вказані обставини не можуть бути самостійною підставою для сумніву в добросовісності позивача як вкладника при виконанні умов договору банківського вкладу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачені такі дії уповноваженої особи Фонду як блокування витрат коштів за договорами, нікчемність яких може бути встановлена в майбутньому, при формуванні списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Таким чином, Відповідачем-1 не доведено наявність правових підстав стосовно не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду як вкладники відповідно до договору банківського вкладу, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є протиправною.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" у вигляді невключення ОСОБА_1, як вкладника за договором № 206дф від 17.09.2014 строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC" в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" надати до Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" необхідну інформацію про вкладника ОСОБА_1 з зазначенням суми у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що підлягає відшкодуванню йому як вкладникові за договором № 206дф від 17.09.2014, а також подати до Державної організації (установа, заклад) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" усі відомості, необхідні для ідентифікації його як вкладника, суд також вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Як встановлено судом, Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 № 140 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" розпочата процедура виведення ПАТ "Банк Камбіо" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 05.12.2014 по 04.03.2015.

Згідно курсу валют, встановленого Національним Банком України станом на 5 грудня 2014 року, один дол. США дорівнював 15,4155 грн., сума вкладу позивача становить 13 903, 88, що згідно перерахунку дорівнює 214 335, 27 грн.

Гранична сума відшкодування коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб складає 200 000, грн., тому суд вважає, що позивачем вірно зазначено суму, яка підлягає відшкодуванню відповідно до договору банківського вкладу № 206дф від 17.09.2014.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб необхідну інформацію про вкладника ОСОБА_1 з зазначенням суми у розмірі 200 000 (Двісті тисяч) гривень, що підлягає відшкодуванню йому як вкладникові за договором № 206дф від 17.09.2014, а також подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб усі відомості, необхідні для ідентифікації його як вкладника - є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Камбіо» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні даної позовної вимоги з огляду на її передчасність, виходячи з наступного.

Виключно до повноважень колегіального органу - виконавчої дирекції Фонду належить питання щодо прийняття рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. При цьому, затвердження такого реєстру відбувається на підставі відомостей, поданих Уповноваженою особою Фонду.

Враховуючи положення частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді вбачається, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, оскільки Уповноваженою особою не подано до Фонду додаткової інформації про позивача як вкладника ПАТ "Банк Камбіо", підстави для зобов'язання Фонду внести такі зміни до загального реєстру вкладників відсутні, так як судовому захисту підлягають виключно порушені права особи.

За таких обставин, позов в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованим, передчасним та не підлягає задоволенню.

Розглядаючи справу по суті, суд вважає за необхідне висловитись стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, згідно з якої на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд із цим, зазначена правова норма одночасно передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Проте, суд вказує, що застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з такого.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, частиною третьою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" який містить у собі спеціальні норми, якими, у свою чергу, врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (стаття 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Системний аналіз вказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що у даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури, передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки, зокрема, у силу положень статті 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким, у свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції, а тому у спірних правовідносинах приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосуванню не підлягають.

Окремо, суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 у справі №К/800/21063/15, №К/800/21185-15 (ЄДРСР №57283527), та позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладену в ухвалах від 13.07.2016 у справі №826/5998/16 та від 13.07.2016 у справі №810/968/16 (ЄДРСР №58952538).

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, та вирішення даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про необхідність присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 73,08 грн.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" щодо невключення ОСОБА_1, як вкладника за договором строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC" в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення від 17.09.2014 №206дф до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3.Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1, який має право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення від 17.09.2014 №206дф.

4.Присудити за рахунок бюджетних асигнувань з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.О. Власенкова