Справа № 489/4933/17
Суддя: Рум’янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №489/4933/17
Провадження №2-а/489/410/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

секретаря Настенко С.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області та просила суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобовязати відповідача зарахувати до стажу її роботи суддею, що дає право на відставку та отримання довічного щомісячного грошового утримання, 26 років 02 місяці 28 днів, що складається з періоду роботи на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва (11 років 01 місяць 05 днів), періоду роботи судді апеляційного суду Миколаївської області (08 років 11 місяців 03 дні), половини строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту (Української юридичної академії, 02 роки 04 місяців 28 днів) та періоду перебування на посаді слідчого СВ Центрального РВВС м. Миколаєва; зобовязати відповідача встановити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого судді; зобовязати відповідача провести їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 90 відсотків, починаючи з 26 травня 2017 року з урахуванням розрахунку стажу, виданого апеляційним судом Миколаївської області, та з урахуванням раніше виплачених коштів.

Позивач посилається на те, що відповідач протиправно відмовив їй у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки останній всупереч вимогам законодавства, яке діяло на момент призначення її суддею, не зарахував до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період роботи на посаді слідчого органу внутрішніх справ у звязку із чим відповідачем не правильно здійснений розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача заперечувала проти позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.02.2017 року №204/0/15-17 звільнено ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Миколаївської області у звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 10).

Наказом апеляційного суду Миколаївської області від 24.05.2017 року №20/КС відраховано зі штату апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Миколаївської області 26 травня 2017 року у звязку зі звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №204/0/15-17 від 09 лютого 2017 року (а.с. 12).

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.05.2017 року №4-38, наданого апеляційним судом Миколаївської області, до стажу роботи ОСОБА_1 входять такі періоди: з 01.09.1988 року по 26.06.1993 року (02 роки 04 місяці 28 днів) половина строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту (Української юридичної академії); з 30.07.1993 року по 19.05.1997 року (03 роки 09 місяців 20 днів) період перебування на посаді слідчого в слідчому відділенні Центрального РВВС м. Миколаєва; з 19.05.1997 року по 23.06.2008 року (11 років 01 місяць 05 днів) - період роботи суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва; з 24.06.2008 року по 26.05.2017 року (08 років 11 місяців 03 дні) період роботи суддею апеляційного суду Миколаївської області. Усього стаж роботи станом на 26.05.2017 року становить 26 років 02 місяці 28 днів (а.с. 14).

Як вбачається з відповіді Державної судової адміністрації України від 03.03.2011 року, стаж роботи, який може бути врахований для призначення щомісячного грошового утримання станом на 01 березня 2011 року складає: на посаді судді 13 років 9 місяців 12 днів; половина терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 4 місяці 28 днів; на посаді слідчого Центрального РВВС міста Миколаєва 3 роки 9 місяців 20 днів. Стаж роботи судді апеляційного суду Миколаївської області Значок І.С., який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, станом на 01 березня 2011 року становить 20 років (а.с. 13).

Довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 03.10.2016 року №4559/14-2016 встановлено, що ОСОБА_1 з 30.07.1993 року по 19.05.1997 року працювала слідчим слідчого відділення Центрального РВВС м. Миколаєва, 19.05.1997 року звільнена з органів МВС у запас ЗС за ст. 64 п. «3» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у звязку з переходом в інші міністерства та відомства (наказ від 19.05.1997 року №27 о/с) (а.с. 11).

З архівної довідки Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 від 28.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 наказом №137-С від 05.08.1988 року була зарахована на денний факультет №3 (слідчо-криміналістичний) Харківського юридичного інституту імені ОСОБА_4 з 01 вересня 1988 року. Наказом №103-С від 28.06.1993 року її було відраховано з Української юридичної академії у звязку з закінченням навчання і отриманням повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста (а.с. 15).

ОСОБА_1 з 29.05.2017 року перебуває на обліку в Інгульському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді на відповідній посаді в сумі 22528,00 грн. з зарахованим стажем 20 років 08 днів, що підтверджується розпорядженням від 10.07.2017 року №185105 (а.с. 17).

27 липня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок належних їй виплат довічного грошового утримання із включенням до стажу роботи судді періоду роботи на посаді слідчого у відділенні внутрішніх справ та половини терміну навчання у вищому навчальному закладі (а.с. 19).

Листом від 02.10.2017 року №13318/04 відповідач повідомив, що при визначенні розміру відсотку, з урахуванням якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, та який залежить від тривалості стажу роботи на посаді судді, не зараховується половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період служби на посаді слідчого у відділенні внутрішніх справ (а.с. 18).

Згідно наданих заперечень Інгульським УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області вбачається, що у позивачки відсутнє право на отримання довічного грошового утримання судді в розмірі 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки підвищення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці можливе, лише за умови наявності у особи більше ніж 20 років стажу роботи безпосередньо на посаді судді, а не на посадах, які можуть враховуватись до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте такі посилання відповідача спростовуються наступними положеннями діючого законодавства.

За правилами частини четвертої зазначеної статті Закону України «Про статус суддів» судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Згідно із ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (за №2453-VІ з урахуванням змін, внесених згідно із Законом №3668-VІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 цієї статті визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України рішенням від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини пятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, 18 червня 2007 року №4-рп/2007, 22 травня 2008 року №10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року №(2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом №3668-VI, за якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах по справах №21-472а15 від 09.06.2015 року, №21-429а15 від 17.03.2015 року, №21-584а14 від 24.03.2015 року.

За змістом ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Управління Пенсійного фонду України в Інгульському районі м. Миколаєва Миколаївської області неправильно застосувало положення чинного законодавства, позбавивши тим самим позивачку права на збільшення на 10 відсотків розміру довічного грошового утримання.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача як субєкта владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем неправомірно було при визначені розміру довічного грошового утримання позивачки було визначено його розмір на рівні 80%, замість належних 90 %, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 10.07.2017 року №185105 про призначення з 29 травня 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді на відповідній посаді.

Зобовязати Інгульське обєднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області зарахувати до стажу роботи, що дає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання період роботи з 30.07.1993 року по 19.05.1997 року на посаді слідчого органу внутрішніх справ, що складає 3 роки 9 місяців 20 днів, та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1988 року по 26.06.1993 року, що складає 2 роки 4 місяці 28 днів.

Зобовязати Інгульське обєднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, довічного грошового утримання судді у відставці, встановивши його на рівні 90 відсотків грошового утримання судді на відповідній посаді, починаючи з 26 травня 2017 року.

Стягнути з Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва