Справа № 815/5547/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5547/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Департамент фінансів Міністерства оборони України, про визнання протиправними відмов у виплаті індексації грошового забезпечення та у виплаті грошової допомоги при звільнені у повній сумі, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по червень 2017 року та стягнення суми недоотриманої частини грошової допомоги при звільнені, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом (а.с. 3-8) до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі в/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 у виплаті йому індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 у виплаті йому грошової допомоги при звільненні у повній сумі;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на його користь індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по червень 2017 року в сумі 24 889,75 грн;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на його користь недоотриману частину грошової допомоги при звільненні в сумі 32 008,50 грн..

Позивач зазначив, що він проходив військову службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №95 від 22.06.2017 року був звільнений з військової служби у запас. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №141 від 24.07.2017 року його було виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Пирятинського районного військового комісаріату м. Пирятин.

Під час звільнення з військової служби йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з січня 2016 року по червень 2017 року в сумі 24 889,75 грн, у зв`язку з чим він звертався до в/ч НОМЕР_1 з приводу врегулювання питання виплати індексації грошового забезпечення, проте йому була надана відповідь, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів № 248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок №1078), індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення.

Позивач вважає вказану відмову необґрунтованою, оскільки ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку №1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, у тому числі грошове забезпечення. Відсутність механізму реалізації його права, як колишнього військовослужбовця, на індексацію грошового забезпечення, передбаченого Законом, у зв`язку з внесенням змін до Порядку №1078, не є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог, оскільки Закон України має вищу юридичну силу ніж постанова КМУ та лист Департаменту фінансів.

Також позивач зазначив, що при звільненні з військової служби у запас йому було нараховано та виплачено грошову допомогу у розмірі 50% за 15 календарних років служби, у сумі 53 347,50грн.

Вважаючи, що вихідна допомога була виплачена в меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством (у розрахунок та виплату грошової допомоги при звільнені не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60%), він звернувся до в/ч НОМЕР_1 з приводу врегулювання питання щодо виплати грошової допомоги у повному обсязі, проте йому була надана відповідь про законність нарахування та виплати грошової допомоги у сумі 53347,50 грн., та зазначено, що нарахування такого виду грошового забезпечення як додаткова грошова винагорода, не передбачена вимогами наказів Міністра оборони України №595 від 15.11.2010 року та № 260 від 11.06.2008 року.

Така відповідь на думку позивача є необґрунтованою, оскільки відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять, зокрема, винагороди, які мають постійний характер. Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців ЗС, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу органів і підрозжілів цивільного захисту ДСНС» (далі - постанова КМУ №889) введена додаткова грошова винагорода в розмірі 60% та відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Цей вид щомісячного грошового забезпечення він отримував на протязі останніх 7 років перед звільненням, а тому неврахування її при обчисленні розміру грошової допомоги при звільненні потягло порушення його прав щодо недоотримання її у розмірі 32008,50грн.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача долучений Департамент фінансів Міністерства оборони України.

У судовому засіданні 14.11.2017 року позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

23.11.2017 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутністю. Також позивач надав до суду розрахунок індексації його грошового забезпечення за період з січня 2016 року по червень 2017 року здійснений за допомогою сайта www.dtkt.cоm.ua та зазначив, що її розмір складає не 24 889,75 грн., а 16319,12 грн. (а.с.64-66).

Представник відповідача в/ч НОМЕР_1 у судовому засіданні 14.11.2017 року позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 34-38), в яких зазначено, що відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (далі Інструкція №260), роз`яснення з питань застосування норм цієї Інструкції та інших нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України.

У п.7 Роз`яснень директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 було визначено, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку №1078, індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення.

Таким чином, командування в/ч НОМЕР_1 діяло відповідно до Інструкції №260 та Роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, індексацію позивачу з червня 2016 року до звільнення не виплачувало.

Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 38.6 Інструкції №260, військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Також наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 року №550 була затверджена Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. Пунктами 3,8 цієї Інструкції встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до місячного грошового забезпечення.

Представник відповідача вважає, що винагорода встановлена постановою №889 не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога. Винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений в цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Представник відповідача просив у відповідності зі ст.244-2 КАС України врахувати висновок Верховного Суду України в аналогічних правовідносинах висловлений в постановах від 05.11.2013 року по справі №21-210а13, 30.09.2014 року по справі 21-297а14, від 03.03.2015 року по справі №21-32а15 щодо не включення у відповідних випадках розміру винагород до складу грошового забезпечення.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_1 судове засіданні 06.12.2017 року до судового засідання не з`явився, був повідомлений про час та день слухання справи належним чином та своєчасно. 01.12.2017 року через канцелярію суду надав клопотання про залучення до справи нової довідки в/ч НОМЕР_1 про нараховану позивачу індексацію з іншою сумою - 16319,12 грн., а не 24 889,75 грн. як зазначено у первинній довідці в/ч НОМЕР_1 (а.с.83-85).

Третя особа Департамент фінансів Міністерства оборони України просив справу розглянути за його відсутністю, надав заперечення на позов (а.с. 67-69), в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вони суперечать чинному законодавству, оскільки статтею 51 Бюджетного Кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.6 Порядку №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, що також підтверджено роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 року №10685/0/14-15/10 та від 09.06.2016 року №252/10/136/-16.

В запереченнях на позов представник третьої особи зазначив, що з 01.01.2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року №3 було значно збільшено за рахунок збільшення розмірів преміювання.

У зв`язку з дією особливого перiоду та в результаті необхiдностi утримання понаднормової чисельності вiйськовослужбовцiв, збiльшення розмiрiв грошового забезпечення в Мiноборони, вже в жовтнi 2016 року не було забезпечено фiнансовим ресурсом для виплати особовому складу грошового забезпечення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичнiй операції. За ініціативою КМУ Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України за 2016 рік», яким на 3,8 млрд. грн збільшено видатки для виплати грошового забезпечення військовослужбовців у встановлених розмірах (при заявленій додатковій потребі в сумі 4,9 млрд. грн.). У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців у 2016 році у Міноборони не було.

У бюджетному запиті Міністерства оборони на 2017 рік потреба за фондом оплати праці становила 42,2 млрд. грн, у Державному Бюджеті України на 2017 рік затверджено видатки в сумі 35,0 млрд. грн. Різниця в сумі 7,2 млрд. грн. могла бути спрямована на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців, однак фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення в 2017 році у Міноборони не залишається. При цьому у чинному законодавстві не визначено пріоритетність виплат. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

Також, представником третьої особи вказано, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України (вхідний Міністерства оборони України від 08.08.2017 року №13700/3 та від 08.08.2017 року № 78/0/66-17) Порядком не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди, отже підстав для нарахування та виплати індексації за попередні періоди у Міністерства оборони України немає.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №95 від 22.06.2017 року був звільнений з військової служби у запас. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №141 від 24.07.2017 року його було виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Пирятинського районного військового комісаріату м. Пирятин (а.с.14-15).

Наказом №141 від 24.07.2017 року встановлено, що вислуга років позивача у ЗСУ становить 15 років 08 днів. Наказано, крім іншого, вирішено виплатити йому грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженому часу в Збройних Силах за 15 календарних років у розмірі 53347,50грн. відповідно до наказу МОУ від 11.06.2008 року №260 (а.с.15).

22.08.2017 року позивач звернувся із заявою від 21.08.2017 року до командира в/ч НОМЕР_1 , в якій зазначив, що він отримав грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 53347,50 грн, але вважає, що йому нарахована вказана грошова допомога не в повному обсязі, вона повинна складати 85356,00 грн.. При розрахунку грошової допомоги при звільненні не було включено щомісячну грошову винагороду в розмірі 60%, що була введена постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, яку він отримував щомісячно на постійній основі, відповідно до наказів командира в/ч НОМЕР_1 , та яка відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. ОСОБА_1 у своїй заяві просив здійснити перерахунок та провести доплату грошової допомоги при звільненні з військовій служби в сумі 32008,50грн, а також просив здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по червень 2017 року у сумі 24889,75грн. (а.с.10-11).

Листом в/ч НОМЕР_1 від 29.08.2017 року за №1464 позивач повідомлений про розгляд його заяви та відсутність підстав для її задоволення, оскільки відповідно до п.38.6 Інструкції №260, п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям ЗСУ, затвердженої наказом МОУ від 15.11.2010 року №595, до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні включаються оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення; винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення позивач був повідомлений, що в/ч НОМЕР_1 виконувала роз`яснення Департаменту фінансів, викладеного у листі від 04.01.2016 року віх. №248/3/9/1/2 про не нарахування індексації грошового забезпечення у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 (а.с.12-13).

Також позивач відповідно до своєї заяви отримав довідку про розмір та складові грошового забезпечення, з якого розраховано грошову допомогу при звільненні з військової служби та розрахунок грошової допомоги при звільненні нарахованої та виплаченої йому. Згідно з довідкою при розрахунку грошової допомоги при звільненні були враховані складові грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія 450% від ПО (а.с.22-23).

Вважаючи протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 у виплаті йому грошової допомоги при звільненні у повній сумі, індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правовідносини які виникли між сторонами регламентовані Законами України від 20.12.1991 року №2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон України №2011- XII), Інструкцією №260, Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом МОУ від 24.10.2016 року №550, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком №1078.

Відповідно до преамбули Закону України №2011- XII цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1-1 встановлено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Статтею 9 Закону («Грошове забезпечення військовослужбовців») визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України №2011- XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 15 Закону випадки виплати військовослужбовцям, які звільняються зі служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зазначена виплата здійснюється при звільненні з військової служби Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Вказане право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби також передбачене п.10 постанови КМУ від 17.07.1992 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція №260, зокрема її розділ XXXVIII визначає питання виплати грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби.

Пунктом 38.6 Інструкції №260 встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються, зокрема військовослужбовцям звільненим з посад, на які вони були призначені: - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Незважаючи на положення Пунктом 38.6 Інструкції №260 позивач стверджує, що щомісячна грошова винагорода встановлена постановою КМУ №889 від 22.09.2010 року повинна враховуватися в його грошове забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України №2011- XII, оскільки вказана винагорода має постійний характер.

Проте суд не приймає до уваги доводи позивача виходячи з наступного.

З метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям саме щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року наказом МОУ від 24.10.2016 року №550 затверджена Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Положеннями вказаної Інструкції встановлено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою Виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно.

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини.

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому суд також враховує положення ст. 244-2 КАС України щодо обов`язковості рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та Постанови Верховного Суду України від 03.03.2015 року по справі №21-32а15, від 19.05.2015 року по справі №21-466а15.

У постанові Верховного Суду України від 03.03.2015 року по справі №21-32а15 зазначено, що історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови №889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону №2011- XII та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою N 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі п.2 ст.15 Закону №2011- XII. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Аналогічне розуміння положень постанови №889 Верховний Суд України сформулював раніше у постановах від 15.10.2013 року та 04.11.2014 року (справи NN 21-368а13, 21-473а14 відповідно).

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправною відмови в/ч НОМЕР_1 у виплаті йому грошової допомоги при звільненні у повній сумі та стягнення з в/ч НОМЕР_1 на його користь недоотриманої частини грошової допомоги при звільненні в сумі 32 008,50 грн. задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 у виплаті йому індексації грошового забезпечення та стягнення з в/ч НОМЕР_1 на його користь індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по червень 2017 року з урахуванням надання позивачем уточнюючого розрахунку в сумі 16319,12 грн. При цьому суд виходить з наступного.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конситуцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст.1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджений Порядок № 1078, згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби;

Пунктом 14 Порядку визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Листом від 23.08.2012 року №259/10/136-12 Мінсоцполітики зазначено, що відповідно до пункту 2 Порядку N 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

У разі зростання грошових доходів населення місяць, в якому відбулося зростання доходів, зокрема грошового забезпечення з урахуванням виплат, які входять до його складу відповідно до чинного законодавства, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Індексація за цей місяць не проводиться, якщо сума підвищення грошового забезпечення перевищить суму індексації, яка має нараховуватись у місяці зростання доходу.

У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення.

Тобто, якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Позивач не довів у позові, що грошове забезпечення з урахуванням підвищення (надбавки, премії), яке він отримував з червня 2016 року по час звільнення зі служби, не перевищувало суму індексації, та відповідно були підстави для нарахування індексації з метою забезпечення його достатнього життєвого рівня, що є завданням індексації грошових доходів населення.

При цьому суд критично відноситься до довідок наданих відповідачем з різним розрахунком індексації за один і той же період часу та без обґрунтування його нарахування.

При цьому представник відповідача вважає що відсутні підстави для визнання їх дій по невиплаті індексації грошового забезпечення, оскільки відповідно до Інструкції №260 виконували роз`яснення Департаменту від 04.06.2016 року, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення. Але при цьому відповідач нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення без визначення підстав для його нарахування.

Висновок суду про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ґрунтується також на тому, що відповідно до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, а також відомостей зазначених в запеченнях на позов щодо збільшення грошового забезпечення в Мінобороні у зв`язку з дією особливого періоду.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивач відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір звільнений від сплати судового збору». Згідно з ч.5 ст.94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-164 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Департамент фінансів Міністерства оборони України, про визнання протиправними відмов у виплаті індексації грошового забезпечення та у виплаті грошової допомоги при звільнені у повній сумі, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по червень 2017 року та стягнення суми недоотриманої частини грошової допомоги при звільнені.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Е.В. Катаєва