Справа № 826/11287/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 грудня 2017 року № 826/11287/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача-1 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича,

відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - відповідач), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якому з урахуванням клопотання про зміну позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13 лютого 2015 року, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1.

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. щодо невключення ОСОБА_1 у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13 лютого 2015 року.

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_1, якому необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

- встановити Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирову В.В. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк у 10 днів з дня набрання постановою законної сили для подання звіту про виконання постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач визнав договір банківського вкладу з позивачем нікчемним та не включив позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду, що призвело до порушення його прав на отримання коштів. Вказане рішення позивач вважає протиправним, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Справа розглядалась у порядку письмового провадження відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник Уповноваженої особи та надав до суду письмові заперечення на позов, у яких просять відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що всі дії вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

В поданих запереченнях зазначається, що комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк" здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав визначених ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". За результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що укладені між Банком та фізичними особами-клієнтами після 16.01.2015 року включно. Дії певних клієнтів щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ "Дельта Банк" зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом, в поєднанні з незадовільним станом платіжної дисципліни АТ "Дельта Банк" для останніх існували ризики незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації Банку та реалізації його майна. Вказані особи ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, який є необхідним для подальшого відшкодування коштів Фондом ініціатору переказу та/або отримувачу переказу. Зазначені операції з перерахування грошових коштів здійснені в період дії постанови Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", згідно якої Банк віднесено до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Як зазначено в рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол №174/15 від 27.07.2015 року) керівників структурних підрозділів повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, встановлені вищезазначеною постановою лише 15.01.2015 року, а тому перевірка здійснена щодо договорів укладених з 16.01.2015 року.

Крім того, представник Уповноваженої особи вважає, що перерахування коштів на депозитний валютний рахунок іншою особою суперечить умовам договору банківського вкладу, вимогам Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній га іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, Порядку надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України, затвердженого постановою Правління НБУ від 16 вересня 2013 року № 365, Правилам банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк".

Справа розглядалась у порядку письмового провадження відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми відповідного законодавства України, суд дійшов до наступного:

13 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та позивачем укладено договір №005-23505-130215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США (далі - договір), предметом якого є розміщення вкладу в сумі 3 500,00 доларів США на строк до 15 березня 2015 р. із виплатою відсотків. Відповідно до п.1.8 договору зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що на рахунок позивача перераховані кошти в сумі 3 500,00 доларів США, що підтверджується випискою по угоді №005-23505-130215. Суд встановив, що вказані кошти перераховані безготівковим розрахунком з рахунку, що належить іншій особі, а саме, ОСОБА_3

Постановою правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 прийнято рішення про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

За наслідками засідання комісії перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ "Дельта Банк", оформленого протоколом від 15.09.2015 р., та відповідно до наказу відповідача від 16.09.2015 р. №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI.

З урахуванням описаних вище висновків Комісії (оформлених у вигляді протоколу від 15.09.2015) уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. своїм наказом від 16.09.2015 № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» застосував до договорів банківського вкладу (депозиту) за переліком, наведеним в Додатку №1 до протоколу Комісії від 15.09.2015, наслідки нікчемності, зокрема, у вигляді: автоматизації процесу формування бухгалтерських проводок по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договорів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового їх розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено в Додатку № 1 до цього Наказу, згідно до реєстру операцій, наведеному в Додатку № 2 до цього Наказу; перевірки сформованих проводок по поверненню коштів з депозитних рахунків та при здійснення фактичного підтвердження таких проводок; врахування залишків на рахунках отримувачів та платників за операціями, перелік яких наведено в Додатку № 2 до цього Наказу, після застосування наслідків нікчемності, при формуванні Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Згідно наказу уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації від 22.09.2015 № 836 до попереднього наказу від 16.09.2015 № 813 внесено зміни, а саме вирішено не застосувати наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту) в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами.

05 жовтня 2015 року відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. № 15 обмежено операції щодо виплати коштів вкладникам за рахунками, перелік яких визначений у Додатку № 1 до цього Наказу.

Також згідно письмових пояснень відповідача, оформлених у вигляді заперечень проти позову, уповноважена особа Фонду звернулася із заявою №6431 від 05.08.2015 про вчинення кримінального правопорушення до Прокуратури міста Києва. Дана заява була зареєстрована 06.08.2015 за реєстр. №694-ЗП.

На початку березня 2015 року позивачу направлено лист №05-3235022 з повідомленням про нікчемність вищенаведеного договору банківського вкладу.

З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 "Про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року.

Позивачем оскаржується рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним правочину - договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", оскільки цим рішенням протиправно порушується її право на відшкодування вкладу.

Вирішуючи даний спір суд враховує такі обставини та приписи законодавства.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ст. 4 Закону №4452-VI визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд здійснює функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства. Відповідно до пп. 4 ч.2 ст.4 Закону №4452-VI на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду та згідно з ч.3 ст.12 має повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом і кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Враховуючи зміст п.17 ч.1 ст.2, ст.ст.34-37 Закону №4452-VI, якими визначені повноваження Уповноваженої особи Фонду, відповідач є представником Фонду, який діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Зі змісту ч.ч.2,3 ст.38 Закону №4452-VI видно, що Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. Однак таке право не є абсолютним, так як кореспондується з обов'язком встановлювати обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно може нівелюватись, як в даному випадку, протилежним доводом іншого учасника правочину про дійсність вкладу.

Слід звернути увагу на ст. 204 Цивільного кодексу України, якою визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу (тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.)

Поняття нікчемності правочинів наведено у ст. 228 Цивільного кодексу України, якою визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, на незаконне заволодіння ним.

Цією нормою встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, - недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша зацікавлена особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах, установлених законом (ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України), а тому застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

Оцінюючи доводи стосовно обставин визнання нікчемним договору суд врахував ч.2 ст.38 Закону №4452-VI, якою встановлений обов'язок Фонду протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Повноважень у Фонду або його уповноважених осіб визнавати недійсним договір чинним законодавством не передбачено.

Уповноваженою особою прийнято наказ "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями" від 16 вересня 2015 року №813, яким застосовані наслідки нікчемності правочинів за переліком, викладеним комісією перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ "Дельта Банк".

Факт застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу, а саме повернення коштів з рахунків вкладників "подрібнювачів" на рахунки "ініціаторів переводів" визнано представником Уповноваженої особи у письмових запереченнях на адміністративний позов, що міститься в матеріалах справи .

Разом з тим, ч.3 ст.38 Закону №4452-VI визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідач не довів належними доказами, що вищенаведений договір банківського вкладу має ознаки нікчемності у розумінні вищенаведених норм ЦК України та ч.3 ст.38 Закону №4452-VI.

Також суд звертає увагу, що зарахування на депозитний рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи, про що зазначено у протоколі засідання комісії з перевірки правочинів ПАТ "Дельта Банк" від 15.09.2015 р., як підстава визнання нікчемними вкладів, не відповідає вищевказаним вимогам Закону №4452-VI. Такі дії, з огляду на невиплату коштів (невключення до переліку вкладників банку) як позивачу, так і іншій особі, з рахунку якої їй перераховано кошти, порушують право на власність.

Крім того, слід звернути увагу, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено форми власності (ст. 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (ст. 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов'язки власників (ст. 13 і 41 Конституції України). Крім того, ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи українське законодавство про власність на предмет його відповідності європейським стандартам, насамперед Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, статті 1 Першого протоколу, слід акцентувати увагу на деяких дуже важливих аспектах.

Так, стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року, набув чинності для України 11 вересня 1997 року) визначає: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів."

Як й щодо більшості інших положень Конвенції, ст. 1 Протоколу №1 може вимагати від держави вжиття належних позитивних дій для забезпечення дотримання права власності навіть у відносинах між приватними особами. Так, наприклад, держава може нести відповідальність за незабезпечення доступу власника до своєї власності.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, тоді як ст. 1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Показовою щодо цього права є справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" , в якій Європейський суд з прав людини безпосередньо вказав на порушення ст.1 Протоколу №1 з огляду на недотримання обов'язку держави забезпечити умови для належного захисту та реалізації права власності. Зокрема п.98 вказаного рішення вказано "…держава не забезпечила виконання свого зобов'язання гарантувати заявнику ефективне користування своїм правом власності, гарантованим статтею 1 Протоколу №1".

Захист прав і законних інтересів вкладників банків є метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Так, ст.26 Закону №4452-VI передбачає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Проте, навіть у випадку прийняття відповідачем рішення про визнання конкретних правочинів нікчемними, таке рішення не мало б ознак рішення суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України та не створювало б відносно позивача юридичних наслідків, виходячи з правової природи нікчемного правочину згідно з приписами ст.204, 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких нікчемність правочину виникає в силу закону, а не з рішень будь-яких суб'єктів правовідносин.

Суд звертає увагу на наказ Тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" №836 від 22.09.2015 р. "Про внесення змін до Наказу №813 від 16.09.2015 р.", відповідно до якого до останнього наказу додано пункт 1.5 в наступній редакції: "1.5. Не застосувати наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. З статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та перелік яких наведено в Додатку № 5 до цього Наказу, кошти на які надійшли від платників, сума залишку на рахунках яких станом на 03.03.2015 року становила менше 200 000,00 грн., в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами.

1.5.1.Анулювати проводки по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договорів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового їх розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено в Додатку № 5 до цього Наказу, згідно до реєстру операцій, наведеному в Додатку № 6 до цього Наказу…".

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач своїм же наказом скасував операції по поверненню коштів та доручив проводити повернення перерахованих коштів з рахунків вкладників на рахунок особи, яка розмістила вклад, лише на підставі рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що позивача не включено в перелік вкладників банку, які мають право на отримання відшкодування, саме внаслідок застосування відповідачем на стадії введення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" наслідків нікчемного правочину, що не мало вищевказаних правових підстав суд, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за доцільне визнати такі дії відповідача протиправними.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Уповноваженої особи надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_1, якому необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

За правилами частин 1-2 ст.27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч.5 ст.27 Закону №4452-VI протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку

Частина 6 ст.27 Закону №4452-VI визначає, що уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону №4452-VI.

Враховуючи, що законом встановлено конкретні строки, протягом яких уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів має бути вчинена певна дія, суд дійшов висновку, що будь-які перевірки документів, на підставі яких виникли правовідносини між банком та його клієнтом щодо виплати депозитів, мають бути здійснені протягом вказаного строку, а за наслідками таких перевірок особи мають бути включені до певного списку.

Суду не надано доказів включення позивача до переліку осіб, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Доводи відповідача щодо "дроблення депозиту", саме з метою отримання підстав для відшкодування коштів за рахунок Фонду суд вважає помилковими, оскільки відсутні безспірні докази цього.

Суд зазначає, що "дроблення депозиту" безпосередньо не передбачено Законом №4452-VI як підстава нікчемності правочину. Відповідно до п.7 ч.3 ст.38, яка застосована відповідачем, встановлено, що нікчемними є укладені банком правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Відповідачем, між тим, не обґрунтовано жодним належним і допустимим доказом обставин надання укладеним між банком та позивачем правочином - договором банківського вкладу №005-23505-130215 від 13 лютого 2015 року - будь-яких пільг чи переваг кредиторам банку, які б не були встановлені законодавством або внутрішніми документами банку. Доводи відповідача про те, що за рахунок здійсненого позивачу відшкодування коштів за його вкладом буде фактично відшкодовано за рахунок Фонду кошти і за вкладом іншій особі - ОСОБА_3, є лише припущенням, яке нічим не обґрунтовано. Умови згаданого договору банківського вкладу також не передбачають прямо або опосередковано надання цій особі будь-яких пільг або переваг.

Доводи відповідача стосовно того, що перерахування коштів на депозитний валютний рахунок третьою особою суперечить Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року № 174, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній га іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, Порядку надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України, затвердженого постановою Правління НБУ від 16.09.2013 року № 365, Правилам банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" спростовуються цими ж нормативними актами.

Так, наприклад, пунктом 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492 (далі-Інструкція) передбачено, що на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок. Пунктом 10.19 Інструкції закріплено, що на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи - резидента зараховуються, зокрема кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу.

Інші Інструкції, затверджені постановами Правління НБУ №174, №365 з огляду на їх предмет регулювання, в даному конкретному випадку не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону №4452-VI, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку, який складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду;

3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру;

4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Отже, відповідач мав повноваження щодо включення позивача саме у перелік вкладників, та надавати з цього приводу додаткову інформацію для формування Загального реєстру безпосередньо Фонду.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Тому, така бездіяльність суперечить приписам Закону та є протиправною.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.28 Закону 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вищевказаного договору, зобов'язання відповідача включити позивача у наведений перелік і надати Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, якій має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до наведеного договору банківського вкладу підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач у позовній заяві просить суд в порядку 267 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язати Уповноважену особу Фонду і Фонд у десятиденний строк з моменту набрання чинності постанови подати до суду звіт про її виконання.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, приписами наведеної статті суду надано право, а не обов'язок зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За встановлених у даній справі обставин, судом не вбачається підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Однак, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми судового збору задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з матеріалів справи ухвалою Окружного адміністративного суду від 29.09.2016р. було задоволено заяву позивача про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13 лютого 2015 року, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1.

3. Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. щодо невключення ОСОБА_1 у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13 лютого 2015 року.

4. Зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_1, якому необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська