Справа № 806/3270/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Житомир справа № 806/3270/17

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Ясинська К.В.,

за участю:

представника відповідача Рубіс В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2017 р. №29465-13,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №29465-13 від 22 червня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно оскаржуваного рішення контролюючим органом визначено ФОП ОСОБА_2 загальну суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за податковий період 2016 рік у розмірі 3 956,24 грн.

Вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам законодавства України, а тому підлягає скасуванню, оскільки на виконання вимог Податкового кодексу України було прийняте рішення сесії Овруцької міської ради від 27.01.2016 №100 про застосування визначених цим рішенням ставок оподаткування, що виникли у 2016 року, проте оприлюднене воно значно пізніше визначеного законодавством строку, у зв'язку з чим не підлягає застосуванню.

Представник позивача в судове засідання не прибув, шляхом телефонного зв'язку повідомив до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі, що зафіксовано телефонограмою від 12.12.2017 о 14 год. 15 хв. вх. №19258/17. (а.с. 20)

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов вих. №1160/06-30-10-03 від 12.12.2017, відповідно до змісту яких зазначила, що Овруцькою міською радою Житомирської області прийнято рішення "Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по м. Овруч" №100 від 27.01.2016, згідно якого встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості. Крім того, зазначила, що доводи позивача в частині звільнення його від сплати даного податку на підставі п. "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є безпідставними із посиланням на роз'яснення, викладене в листі Державної фіскальної служби України від 21.03.2017 №3778/Є/99-99-13-02-03-14. (а.с. 21-22)

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Головним управління ДФС у Житомирській області винесено податкове повідомлення-рішення №29465-13 від 22 червня 2017 року., відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 3 956,24 грн. (а.с. 7).

Відповідно до змісту позовної заяви, що не заперечувалось відповідачем, за усною інформацією, що була надана позивачу посадовою особою Овруцької міжрайонної державної податкової інспекції, розрахунок податкового зобов'язання за спірним рішенням в сумі 3 956,24 грн. було здійснено відповідачем із застосуванням ставки податку, визначеної рішенням сесії Овруцької міської ради Житомирської області "Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по м. Овруч" №100 від 27.01.2016.

Не погоджуючись із рішенням податкового органу та вважаючи його противоправним, позивач звернувся із позовом до суду.

Суд, перевіряючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №29465-13 від 22 червня 2017 року на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон № 71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У "Прикінцевих положеннях" Закону № 71-VIII міститься пряма норма щодо введення цього Закону у дію з 01 січня 2015 року.

Відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених ПК України, вирішують питання відповідно до вимог зазначеного кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3 статті 10 ПК України).

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 10.5 статті 10 ПК України).

Статтею 12 ПК України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України).

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Згідно із пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Частиною 3 статті 27 Бюджетного кодексу України передбачено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Отже, Бюджетним кодексом України встановлено, що між прийняттям закону (набрання чинності) і введенням його в дію триває певний проміжок часу. Це узгоджується з основами теорії права, яка розділяє такі юридичні факти.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2016 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2015 року.

Судом встановлено, що 27 січня 2016 року Овруцькою міською радою Житомирської області на п'ятій сесії сьомого скликання прийнято рішення №100 "Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по м. Овручу", згідно якого встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 0,75 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного ( податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування (а.с.10-11).

Вказане рішення Овруцької міської ради №100 від 27 січня 2016 року було оприлюднено 22.03.2016 у газеті "Зоря" (а.с. 13).

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що податок нерухоме майно не може бути визнаний обов'язковим до сплати в 2016 році, оскільки Овруцька міська рада не прийняла та офіційно не оприлюднила до 15 липня минулого 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Суд критично ставиться до доводів відповідача викладених у письмових запереченнях та зазначає наступне.

Так, відповідно до змісту письмових заперечень на адміністративний позов вих. №1160/06-30-10-03 від 12.12.2017, відповідач зазначає, що доводи позивача в частині звільнення його від сплати даного податку на підставі п. "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є безпідставними із посиланням на роз'яснення, викладене в листі Державної фіскальної служби України від 21.03.2017 №3778/Є/99-99-13-02-03-14. (а.с. 21-22)

Суд наголошує, що позивачем в позовній заяві не зазначалось про звільнення його від сплати даного податку на підставі п. "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України. Спірне податкове повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_2 оскаржувалось не з мотивів звільнення його від сплати даного податку на підставі п. "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, а у зв'язку з тим, що Овруцька міська рада не прийняла та офіційно не оприлюднила до 15 липня минулого 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів, тобто пізніше визначеного чинним законодавством строку для встановлення такого місцевого податку.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача, викладені у письмових запереченнях та посилання на лист Державної фіскальної служби України від 21.03.2017 №3778/Є/99-99-13-02-03-14 (а.с. 25) є безпідставними та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено, а позивачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано правомірність винесення Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкового повідомлення-рішення №29465-13 від 22 червня 2017 року, а тому позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції №56 від 24 листопада 2017 року (а.с. 3), що також підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України від 27.11.2017 (а.с. 4), позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог та керуючись ч. 1 ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне присудити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 640,00 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №29465-13 від 22 червня 2017 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 640,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 13 грудня 2017 р.