Справа № 804/6911/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 р. Справа № 804/6911/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3, ОСОБА_4
представника відповідача ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства "Міський тролейбус" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про скасування постанов про накладення штрафу, -
24 жовтня 2017 року Комунальне підприємство «Міський тролейбус» (далі КП «Міський тролейбус», позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить суд:
- скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року;
- скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 06.09.2017 р. по 08.09.2017 р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки КП «Міський тролейбус». За наслідком перевірки винесені спірні постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами. Вважає висновки перевірки протиправними, оскільки порушення вимог ст.30 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 97 Кодексу законів про працю України до початку перевірки були усунені, отже порушення щодо недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці не було допущено. Зазначає, що приймаючи спірні постанови відповідач фактично двічі притягнув позивача до відповідальності за одне й те саме порушення, кваліфікуючи за різними нормами, що суперечить вимогам закону. Отже, оскільки станом на час проведення перевірки порушення були усунені, отже відсутні, постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, прийняті на підставі акту перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню (а.с.4-7).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2017 р. відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритом у судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 06.12.2017 р. прибули представники позивача та представник відповідача.
Представники позивача позов підтримали та просили задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року та № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що під час проведення перевірки були встановлені численні порушення, зокрема: ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», ст.97 Кодексу законів про працю України - не забезпечення достовірного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку, розрахунок погодинного мінімуму проведено з порушеннями, що спричинило порушення при проведенні розрахунку оплати праці; не було дотримано вимог законодавства щодо розміру мінімальної заробітної плати, не здійснено оплату в нічний час, яка повинна проводитись у підвищеному розмірі, не здійснено оплату за роботу у святкові та неробочі дні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У період з 06.09.2017 року по 08.09.2017 року на підставі наказу від 05.09.2017 року №70-І та направлення на перевірку № 207/4.2-2 від 05.09.2017 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області була проведена позапланова перевірка КП «Міський тролейбус» з питань додержання субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки № 238/4.7-2 (а.с. 14-24).
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення, зокрема:
- не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці (ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»);
- не дотримано розмір мінімальної заробітної плати (ч.1, 2 та 4 ст.95 Кодексу законів про працю України, ч.1 та 2 ст.3 Закону України «Про оплату праці»);
- не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ч.4 ст.97 Кодексу законів про працю України).
На підставі акта перевірки, у звязку з допущеними порушеннями Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис № 179/4.2-2 від 08.09.2017 року, яким зобовязано до 30.09.2017 року:
- вжити заходи по усуненню порушення вимог законодавства про працю в частині обовязка роботодавця оплачувати у підвищеному розмірі, не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час (ст.108 Кодексу законів про працю України);
- вжити заходи по усуненню порушення вимог законодавства про працю в частині обовязка роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, провести у разі необхідності відповідні перерахунки заробітної плати.
25 вересня 2017 року на підставі акта перевірки № 238/4.7-2 від 08.09.2017 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято:
- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/613, якою на КП «Міський тролейбус», на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3200,00 грн. (а.с.9);
- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/614, якою на КП «Міський тролейбус», на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 9600,00 грн. (а.с.10-11).
Правомірність винесених Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанов є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (далі - Порядок №390).
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.
Відповідно до пункту 7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регулюються Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон).
Відповідно до статті 2 Закону, дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів: контролю органами державної фіскальної служби; валютного контролю; державного експортного контролю; контролю за дотриманням бюджетного законодавства; банківського нагляду; державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; державного нагляду за дотриманням вимог ядерної безпеки; державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації; при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя; державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду); державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення; державного нагляду (контролю) за дотриманням субєктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону, підставами для здійснення позапланових заходів є
- подання субєктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;
- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених субєктом господарювання у документі обовязкової звітності, крім випадків, коли субєкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обовязкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобовязаний повідомити субєкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до пяти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;
- перевірка виконання субєктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).
Частинами 1, 2 статті 7 Закону передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Як свідчить акт перевірки № 238/4.7-2 від 08.09.2017 року, КП «Міський тролейбус» були допущені порушення, а саме: не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці (ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»); не дотримано розмір мінімальної заробітної плати (ч.1, 2 та 4 ст.95 Кодексу законів про працю України, ч.1 та 2 ст.3 Закону України «Про оплату праці»); не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ч.4 ст.97 Кодексу законів про працю України), що стало підставою для застосування штрафних санкцій шляхом прийняття спірних постанов.
Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати встановлені Законом України «Про оплату праці».
В ході розгляду справи позивачем зазначалось, що такі порушення дійсно мали місце, проте наказом № 399 від 08.08.2017 р. «Про перерахунок заробітної плати» працівникам КП «Міський тролейбус» було перераховано та виплачено за роботу в нічний час доплату в розмірі 35% годинної тарифної ставки у січні-квітні 2017 року в сумі 141888,61 грн. Отже, до початку перевірки були виплачені працівникам суми оплати праці за роботу в святкові і неробочі дні в подвійному розмірі, порушення мінімальних державних гарантій щодо оплати роботи у нічний час не допущено.
Відповідно до статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоровя, за роботу в нічний та надурочний час, розїзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат.
Статтею 30 вказаного закону встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Згідно статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.
Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Суд зазначає, що постанова № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року винесена у звязку з допущенням порушень ст.30 Закону України «Про оплату праці» та ст.97 Кодексу законів про працю України, а саме - не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці; відсутнє прийняте власником або уповноваженим ним органом в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами, поряд з наявністю умов, що погіршують умови праці - не здійснено оплату в нічний час, яка повинна проводитись у підвищеному розмірі, не здійснено оплату за роботу у святкові та неробочі дні. Така виплата (перерахунок за січень-квітень 2017 року) здійснений лише у серпні 2017 року, отже допущено порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць.
Судом встановлено, та позивачем не спростовано, що КП «Міський тролейбус» на 01 січня 2017 року проведено розрахунок погодинного мінімуму з порушеннями Закону України «Про оплату праці» та Кодексу законів про працю України, що спричинило порушення при проведенні розрахунку оплати праці за роботу у свідкові дні та нічний час.
Отже, як наслідок в період січні-квітні 2017 року не забезпечено достовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці.
Постанова № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року винесена у звязку з допущенням порушень ст.95 Кодексу законів про працю України, а саме - не дотримано розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно означеної постанови, КП «Міський тролейбус» не було враховано той факт, що норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні на 2017 рік складає 1986 грн., тобто при проведенні розрахунку має бути встановлено погодинний мінімум у розмірі 9,67 грн., що на 0,12 коп. більше обраного для розрахунку у 2017 році.

Доводи позивача про те, що вказані порушення є аналогічними судом не приймаються, оскільки за загальною характеристикою є порушеннями законодавства про працю, проте за своїм змістом є порушеннями різних вимог нормативно-правових актів, отже, відповідно, за різні порушення КП «Міський тролейбус» притягнуто до відповідності.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі - Порядок №509).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно з частиною 1, абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

За правилами частин 3, 4 статті 265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що законодавець повязує необхідність застосування штрафу із фактом допущення таких порушень, що в даному випадку мало місце, а не із наявністю порушень станом на час проведення перевірки.

Окрім того, як вже зазначалось вище, механізм накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України, визначено спеціальним Порядком №509, а форма постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Державної служби України з питань праці - наказом Міністерства соціальної політики України від 02.02.2016 року №67. До того ж, накладення штрафу не є заходом реагування в розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Також, суд враховує і те, що виконання вимог припису не могло бути правовою підставою для того, щоб не застосовувати до суб'єкта господарювання фінансові санкції, і, відповідно, не звільняло його від обов'язку понести відповідальність за вчинення порушень законодавства про працю, оскільки згідно з ч.7 ст.265 КЗпП України - сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю. Тобто нормами КЗпП України покладено одночасно на суб'єкта господарювання обов'язок, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Також, згідно абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Так, за порушення вимог ст.30 Закону України «Про оплату праці» та ст.97 Кодексу законів про працю України, відповідач, на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, застосував штраф у розмірі 3200,00 грн. При цьому, розмір застосованого штрафу за виявленні порушення відповідає розміру штрафних санкцій, передбачених статтею 265 КЗпП України.

За порушення вимог ст.95 Кодексу законів про працю України, відповідач, на підставі абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України, застосував штраф у розмірі 9600,00 грн. При цьому, розмір застосованого штрафу за виявленні порушення відповідає розміру штрафних санкцій, передбачених статтею 265 КЗпП України.

А тому аргументи позивача про непропорційність оскаржуваних постанов суд до уваги не приймає.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року та № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі і Порядком про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатися підставами для її скасування.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінюючи надані у справі докази, виходить із принципів адміністративного судочинства - змагальність, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин справи, згідно із яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову Комунального підприємства "Міський тролейбус" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про скасування постанов про накладення штрафу.

Щодо судового збору, то відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 06 грудня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі здійснено 11 грудня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Міський тролейбус" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про скасування постанов про накладення штрафу - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2017 року

Суддя (підпис) ОСОБА_6