Справа № 428/11219/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника відповідача Морєвої О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач вказує, що вона здобула право на отримання пенсії за віком. До липня 2014 року позивач перебувала на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Луганська. З листопада 2016 року позивач має постійну реєстрацію в м. Сєвєродонецьку Луганської області за адресою: АДРЕСА_1. Позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про взяття на облік та виплату пенсії. УПФУ в м. Сєвєродонецьку було взято на облік її пенсійну справу та роз'яснено, що неотримана пенсія з липня 2014 року буде перерахована на її банківський рахунок протягом шести місяців. Однак, вказані дії проведені не були, пенсія позивачу не перерахована з липня 2014 року по теперішній час. Своїми діями відповідач порушив права позивача, позбавивши єдиного джерела для існування. У зв'язку із цим ОСОБА_2 просить про наступне:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати з липня 2014 року по сьогодні, пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про призупинення (припинення) виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначила, що 27.12.2016 року позивач звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про взяття на облік, у якій вказала, що раніше проживала в м. Харків. Відповідачем був надісланий запит про витребування пенсійної справи позивача до УПФУ в Московському районі м. Харкова. Згідно атестата від 10.01.2017 року управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова пенсія ОСОБА_2 виплачена по 31.05.2016 року, а не по 30.06.2014 року, як вказала позивач в заяві про взяття на облік. Позивач, перебуваючи на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, мала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.11.2015 року № НОМЕР_2. Відповідач вказує, що місцем реєстрації позивача в паспорті є підконтрольна українській владі територія та паперова пенсійна справа у відповідача відсутня, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області листом від 31.01.2017 року № 1474/07-21 повідомило позивача про необхідність звернення до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради та надання відповідного документа до відповідача. Однак, ОСОБА_2 до теперішнього часу жодних документів до управління не надала. Також, пенсія позивачу була виплачена по 31.05.2016 року та припинена управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду. На теперішній час ОСОБА_2 не перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а частину позовних вимог поза межами шестимісячного строку звернення до суду - залишити без розгляду.

В судовому засіданні позивач присутня не була, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, які викладені у письмових запереченнях проти позову. Додатково пояснила, що так як позивач не має статусу внутрішньо переміщеної особи, то для взяття її на пенсійний облік, нарахування та виплати їй пенсії необхідна повноцінна паперова пенсійна справа. Позивач при зверненні до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надала копію свого паспорту та повідомила номер рахунку в ПАТ «Ощадбанк» для зарахування їй пенсії. Макет пенсійної справи позивача та електронна пенсійна справа були передані до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з відповідного Управління в м. Харкові.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, оглянувши макет пенсійної справи позивача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою суду від 11 грудня 2017 року було визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем, у зв'язку із чим предметом розгляду по суті в цій справі є позовні вимоги за період з липня 2014 року.

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3, виданого 20 грудня 2006 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером довічно.

Згідно з копією довідки № НОМЕР_2 від 03.11.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3, мала фактичне місце проживання: АДРЕСА_4. Дата закінчення дії довідки: 03.06.2016 року.

Згідно з копією заяви від 27.12.2016 року, ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_5, звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про взяття на облік її пенсійної справи за віком. Раніше проживала: АДРЕСА_6.

27.12.2016 року за вихідним номером 1264/07-20 УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулось до УПФУ в Московському районі м. Харкова з проханням вислати електронну та макет паперової пенсійної справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживала у Московському районі м. Харкова та одержувала пенсію за віком, у зв'язку з її переїздом до Луганської області.

З супровідного листа УПФУ в Московському районі м. Харкова від 20.01.2017 року вбачається, що до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшла пенсійна справа ОСОБА_2 в паперовому вигляді на 17 аркушах.

З копії атестату, наданого у зв'язку із виконанням вищевказаного запиту на ОСОБА_2 вбачається, що Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова пенсія ОСОБА_2 виплачена по 31.05.2016 року. Разом з тим, в атестаті також вказано, що пенсію слід доплатити за період з 01.07.2014 року по 31.05.2016 року в сумі 26867,14 грн.

Із змісту довідки Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 05.12.2017 року вбачається, що за період з 01.07.2014 року по 31.05.2016 року позивачу було нараховано пенсію в сумі 26867,14 грн., проте пенсія фактично виплачена не була. В якості підстави невиплати пенсії в довідці міститься посилання на постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року.

Стосовно невиплати позивачу нарахованих сум пенсії за період з липня 2014 року по травень 2016 року суд зазначає, що єдиною підставою для невиплати вказаних сум є посилання на постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року.

По-перше, вказана постанова КМУ була прийнята лише в червні 2016 року, тобто її дія не може бути розповсюджена на правовідносини, які існували до її прийняття (ст. 58 Конституції України).

По-друге, відповідачем до суду не надано доказів наявності будь-якого обґрунтованого рішення чи розпорядження, на підставі якого вирішено не виплачувати нараховану пенсію позивачу та на підставі якого УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області не здійснило виплату такої пенсії позивачу при зверненні позивача із заявою про взяття її на облік за новим місцем реєстрації проживання.

По-третє, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія в Україні виплачується в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера на території України.

Іншого чинним законодавством про пенсійне забезпечення не передбачено.

Суд зазначає, що відповідно п.п. 7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Тобто, серед повноважень УПФУ в м. Сєвєродонецьку, повноваження щодо постановки на пенсійний облік прямо не передбачені.

Разом з тим, стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» 26 червня 2014 року (Заяви № 68385/10 та 71378/10) параграфах 53 - 56 зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Відмова держави здійснити певні дії для визначення розміру надбавки до пенсії становить втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia).

На підставі викладеного, суд зазначає, що відсутність чітких повноважень щодо постановки на пенсійний облік визначених п.п.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, не можуть бути підставою для відмови у виплаті пенсій позивачу.

В судовому засіданні зі змісту пояснень представника відповідача судом було з'ясовано, що в разі постановлення позивача на облік в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, саме вказаний орган мав би виплатити позивачу заборгованість з виплати нарахованої пенсії. Отже, саме УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області є належним відповідачем за заявленими вимогами і саме вказаний орган Пенсійного фонду станом на час розгляду справи відповідає за порушення прав позивача, а тому УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області слід зобов'язати виплатити позивачу нараховану пенсію за віком за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2016 року.

Стосовно не нарахування та невиплати пенсії позивачу за період з 01 червня 2016 року суд зазначає, що єдиною підставою для такої невиплати відповідач вважає відсутність у нього паперової пенсійної справи позивача, яка знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача визнала, що пенсійна справа ОСОБА_2 в електронному вигляді була передана до відповідача.

Отже, відповідач має у своєму розпорядженні ті самі документи та інформацію, які раніше були в розпорядженні УПФУ в Московському районі м. Харкова та які дозволяли проводити нарахування пенсії позивачу.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пічкур проти України" № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства" (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

На підставі викладеного, із урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України та права суду вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача, суд вважає, що Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на підставі покладених на нього обов'язків по нарахуванню та виплаті пенсій особам, зареєстрованим на території м. Сєвєродонецька, повинно поставити позивача на пенсійний облік за матеріалами електронної пенсійної справи та здійснювати позивачу виплату пенсії за віком.

В іншому випадку буде створена абсурдна та дискримінаційна ситуація, за якої позивачу на підставі електронної пенсійної справи та макета паперової пенсійної справи могла нараховуватися пенсія коли вона мала статус внутрішньо переміщеної особи, проте отримавши постійне місце реєстрації позивач втратила право на нарахування пенсії на підставі електронної пенсійної справи та макета паперової пенсійної справи.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про припинення виплати пенсії позивачу, адже таке рішення відповідачем не приймалося, тобто такого рішення взагалі не існує.

Також, не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відповідача утриматись в подальшому від припинення виплати пенсії позивачу, адже суд не здійснює захист прав на майбутнє та не може передбачити чи станеться порушення прав позивача будь-коли в майбутньому. Завданням суду є захист вже порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод, законних інтересів.

Стосовно вимоги позивача звернути постанову суду до негайного виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 суд зазначає, що вказаний пункт стосується випадків прийняття судом рішення про виплату на користь особи певних конкретно визначених в грошовому вимірі платежів, в той час як у цій справі такі конкретно визначені та нараховані відповідачу платежі не виплачуються їй з липня 2014 року.

Отже, постанову слід звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позовні вимоги були задоволені частково, проте відмовлено було у незначній частині вимог у зв'язку із їх невірним формулюванням. Позовні вимоги фактично виявилися повністю обґрунтованими. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат в розмірі 640 грн. 00 коп., що на думку суду відповідатиме принципам розумного та справедливого судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати з 01 липня 2014 року пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поставити на пенсійний облік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та нарахувати і виплатити їй пенсію за віком з 01 червня 2016 року, а також виплатити їй нараховану пенсію за віком за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2016 року.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму судових витрат в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Звернути до негайного виконання постанову суду в межах виплати ОСОБА_2 пенсії за один місяць.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання її копії шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 13 грудня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін