Справа № 812/1292/17
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1292/17

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.

та

представників сторін:

від позивача - Приходько Є.В. (довіреність від 24.01.2017 № 24)

Шульгіна Я.Г. (довіреність від 30.12.2016 № 548)

від відповідачів - Леонова З.Є.(довіреності від 13.06.2017 № 5909/12-14/28,

від 17.05.2017 № 677/9/12-32-10-00-29)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна»

до державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» (далі - позивач) до державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі - І відповідач), Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ІІ відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 04 жовтня 2017 року за № 485 (т. 1 арк. спр. 197-200), просить:

- зобов'язати державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області внести відповідні відомості до особової картки з податку на прибуток щодо зайво сплаченого податку на прибуток за 2015 рік та 2016 рік у розмірі 8020,56 грн;

- зобов'язати державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області внести відповідні відомості до особової картки з орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю щодо зайво сплаченої орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року у розмірі 336231,91 грн;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Луганській області вжити відповідні заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб по ігноруванню робітників податкової, які здійснювали перевірку - по притягненню таких осіб до відповідальності, відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посадовими особами Головного управління ДФС у Луганській області проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року, податку на додану вартість за період з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2016 року, єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року та правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору з 02 серпня 2014 року по 30 вересня 2016 року, за результатами якої складено акт від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612. Заперечення позивача на акт перевірки від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 залишені Головним управлінням ДФС у Луганській області без задоволення.

Позивач стврерджує, що у акті перевірки від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 посадові особи Головного управління ДФС у Луганській області повинні були відобразити обставини щодо звільнення позивача на підставі статті 6 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі за текстом - Закон № 1669) від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року та внести відповідні зміни до податкових зобов'язань з плати податку на землю та орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності за вказаний період шляхом їх зменшення. За розрахунком позивача, за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року останнім зайво сплачено податкові зобов'язання з орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю у розмірі 336231,91 грн, а тому посадові особи контролюючого органу зобов'язані внести відповідні відомості до особової картки платника податків.

Також позивач вказав, що під час перевірки посадовими особами Головного управління ДФС у Луганській області не було враховано обставин щодо завищення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 рік і 9 місяців 2016 року внаслідок не врахування при визначенні об'єкта оподаткування витрат, що були відшкодовані підприємством за 2016 рік на оплату відпусток в сумі 36523,50 грн та пенсійних зобов'язань в сумі 8035,17 грн по ним, за рахунок резервів і забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року відповідно до облікової політики товариства і національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. Такі витрати не були враховані при визначенні об'єкта оподаткування до 01 січня 2015 року. Пунктом 24 підрозділу 4 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України передбачено, що до складу витрат включаються витрати на оплату відпусток працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, які відшкодовані після 1 січня 2015 року відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та міжнародних стандартів фінансової звітності, у випадку, якщо такі витрати не були враховані при визначенні об'єкта оподаткування до 1 січня 2015 року. Таким чином, платники податку (які не застосовують коригування фінансового результату до оподаткування на суму усіх різниць, вказаних в розділі III Податкового кодексу України (відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України) враховують витрати на оплату відпусток працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, які відшкодовані після 01 січня 2015 року за рахунок резервів та забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у випадку, якщо такі витрати не були враховані при визначенні об'єкта оподаткування до 01 січня 2015 року та відображають їх у рядку 4.2.12 додатку РІ до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємств. Сума не включених податкових витрат у 2016 році складає 44558,67 грн, сума зайво сплаченого податку на прибуток - 8020,56 грн, а тому посадові особи контролюючого органу зобов'язані внести відповідні відомості до особової картки платника податків щодо зайво сплаченого податку на прибуток за 2015 і 2016 рік у розмірі 8020,56 грн.

Під час судового розгляду представником позивача надані письмові пояснення від 27 листопада 2017 року б/н та від 07 грудня 2017 року б/н (т. 2 арк. спр. 131-132, 175-177).

Із письмових пояснень від 27 листопада 2017 року б/н та від 07 грудня 2017 року б/н та пояснень наданих у судовому засіданні представниками позивача, судом встановлено, що позивач просить зобов'язати державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області внести відповідні відомості до особової картки з податку на прибуток щодо зайво сплаченого податку на прибуток за 2016 рік у розмірі 8020,56 грн, та зайво сплачений податок на землю і оренду землі за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року у розмірі 336231,91 грн.

У судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях від 27 листопада 2017 року б/н та від 07 грудня 2017 року б/н.

Головне управління ДФС у Луганській області адміністративний позов не визнало, про що подало заперечення від 27 листопада 2017 року б/н, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (т. 2 арк. спр. 165-169).

Заперечуючи проти позовних вимог, Головне управління ДФС у Луганській області щодо плати за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) вказало, що підпунктом 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб. Не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб. Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269-289 цього Кодексу за земельні ділянки, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, та/або території проведення антитерористичної операції, не підлягають поверненню на поточний рахунок платника податку, не спрямовуються на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших податків, зборів, не повертаються у готівковій формі за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. До зазначених сум надміру сплачених грошових зобов'язань не застосовуються строки давності, встановлені статтею 102 цього Кодексу, крім сум надміру сплачених податкових зобов'язань платників податків, які припиняють свою діяльність.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Сєвєродонецьк Луганської області не включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Виходячи з вищенаведеного, ІІ відповідач стверджує, що позивачем правомірно нараховувалась та сплачувалась у період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності).

Щодо не включених податкових витрат ІІ відповідач вказав, що в порушення вимог пунктів 4 і 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999 року № 137, до листа позивача від 05 травня 2017 року № 152 виправлена фінансова звітність та інформація про її оприлюднення, бухгалтерська довідка не додані. У зв'язку з тим, що не відбулась документальна позапланова виїзна перевірка позивача, призначена наказом від 01 червня 2017 року № 338 у зв'язку із додатково наданими до заперечень на акт перевірки документами, підтвердити чи спростувати невраховані витрати не є можливим, через що, в свою чергу, неможливо підтвердити факт зайво сплаченого податку на прибуток за 2016 рік у розмірі 8020,56 грн.

У запереченнях проти позову ІІ відповідач звернув увагу суду та платника податків на те, що саме по собі відображення у картці особового рахунку відповідних даних не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права і обов'язки. Акт перевірки та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки. Акт є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом під час проведення перевірки порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності допущених платником податку порушень.

Державна податкова інспекція у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області письмових заперечень проти адміністративного позову не надала.

У судовому засіданні представник відповідачів проти адміністративного позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях Головного управління ДФС у Луганській області від 27 листопада 2017 року б/н.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» (ідентифікаційний код 31337612) зареєстроване юридичною особою, знаходиться у місті Сєвєродонецьку Луганської області та перебуває на обліку в державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області як платник податків, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05 жовтня 2017 року за № (т. 1 арк. спр. 203-207).

На підставі наказів Головного управління ДФС у Луганській області від 16 березня 2017 року № 135, від 24 квітня 2017 року № 238 та згідно із затвердженим планом планової виїзної документальної перевірки посадовими особами контролюючого органу у період з 27 березня 2017 року по 12 травня 2017 року проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року, податку на додану вартість за період з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2016 року, єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року та правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору з 02 серпня 2014 року по 30 вересня 2016 року, результати якої оформлено актом від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 (т. 1 арк. спр. 20-137).

На акт перевірки від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 товариство з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» подало до Головного управління ДФС у Луганській області заперечення від 23 травня 2017 року за № 176, в яких серед іншого просило врахувати лист підприємства від 28 квітня 2017 року № 144 щодо внесення відомостей про зайво сплачену орендну плату за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року у розмірі 336231,91 грн (пункт 9 заперечень) та лист підприємства від 05 травня 2017 року № 152 щодо зайво сплаченого податку на прибуток за 2015 і 2016 рік у розмірі 31168,06 грн та 8020,56 грн відповідно (пункти 10 заперечень) (т. 1 арк. спр. 16-17, 18-19, 138-161; т. 2 арк. спр. 133-134, 135-136).

Листами про розгляд заперечень від 01 червня 2017 року за № 1081/10/12-32-14-00-08 та від 11 серпня 2017 року за № 2327/10/12-32-14-00-08 Головне управління ДФС у Луганській області визнало висновки акта перевірки від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 щодо виявлених порушень доведеними та правомірними (т. 1 арк. спр. 162-168, 169-192).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог про зобов'язання державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області внести відповідні відомості до особової картки з податку на прибуток щодо зайво сплаченого податку на прибуток за 2016 рік у розмірі 8020,56 грн суд зазначає таке.

Як вбачається з акта від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 товариство з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» у листі від 05 травня 2017 року № 152 (вх. 13 травня 2017 року 610/10) звернулось з вимогою зазначити в акті перевірки факти завищення об'єкту оподаткування податку на прибуток на 2015 рік і 9 місяців 2016 року. Зазначений лист неможливо взяти до уваги та підтвердити витрати у зв'язку з тим, що копії документів надано після закінчення перевірки. Відповідно до пунктів 4 і 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999 року № 137, виправлення помилок, допущених при складанні фінансових звітів у попередніх роках, здійснюється шляхом коригування сальдо нерозподіленого прибутку на початок звітного року, якщо такі помилки впливають на величину нерозподіленого прибутку (непокритого збитку). Виправлення помилок, які відносяться до попередніх періодів, вимагає повторного відображення відповідної порівняльної інформації у фінансовій звітності. Пунктом 20.3 зазначеного положення (стандарту) у примітках до фінансової звітності передбачено, що наводиться інформація про факт повторного оприлюднення виправлених фінансових звітів або недоцільність повторного оприлюднення. Повторне оприлюднення виправлених фінансових звітів здійснюється у тому самому порядку, в якому оприлюднювалися фінансові звіти, в яких виявлено помилку. До листа товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» від 05 травня 2017 року № 152 не додано: виправлена фінансова звітність та інформація про її оприлюднення, бухгалтерська довідка (т. 1 арк. спр. 40).

Також, у пункті 17 висновків акта від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 вказано, що перевіркою встановлено порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року на загальну суму 384521,00 грн, в тому числі за 2015 рік - 232412,00 грн, І квартал 2016 року - 59996,00 грн, півріччя 2016 року - 107307,00 грн, 9 місяців 2016 року - 152109,00 грн (т. 1 арк. спр. 135).

На підставі акта від 18 травня 2017 року № 142/12-32-14-11-31337612 Головним управлінням ДФС у Луганській області винесено податкове повідомлення - рішення від 16 серпня 2017 року № , яким товариству з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» збільшені грошові зобов'язання по податку на прибуток підприємства на 680111,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями на суму 590149,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 89962,00 грн (т. 2 арк. спр. 43).

Згідно з розрахунком до податкового повідомлення - рішення від 16 серпня 2017 року № до збільшених податкових зобов'язань на суму 590149,0 грн входить занижений податок на прибуток за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року (т. 2 арк. спр. 44).

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 16 серпня 2017 року № про збільшення грошових зобов'язань по податку на прибуток підприємства на 680111,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями на суму 590149,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 89962,00 грн, оскаржено товариством з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» у судовому порядку (т. 2 арк. спр. 231-241, 242-245).

Порядок обчислення податку на прибуток підприємств та сплати врегульовані статтею 137 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 137.1 статті 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду (пункт 137. 4 статті 137 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 134.1.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Таким чином, доводити обставини щодо завищення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2016 року внаслідок неврахування при визначенні об'єкта оподаткування витрат, що були відшкодовані підприємством за 2016 рік на оплату відпусток в сумі 36523,50 грн та пенсійних зобов'язань в сумі 8035,17 грн по ним, за рахунок резервів і забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року відповідно до облікової політики товариства і національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, як то передбачено пунктом 24 підрозділу 4 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України, платник податків повинен був при розгляді Луганським окружним адміністративним судом адміністративної справи № 812/1245/17 щодо оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 16 серпня 2017 року № про збільшення грошових зобов'язань по податку на прибуток підприємства на 680111,00 грн.

Дослідженням адміністративного позову від 01 вересня 2017 року № 265 та постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року по справі № 812/1245/17 судом встановлено, що у рамках судового оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 16 серпня 2017 року № про збільшення грошових зобов'язань по податку на прибуток підприємства на 680111,00 грн платник податків не доводив обставини завищення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2016 року внаслідок неврахування при визначенні об'єкта оподаткування витрат, що були відшкодовані підприємством за 2016 рік на оплату відпусток в сумі 36523,50 грн та пенсійних зобов'язань в сумі 8035,17 грн по ним, за рахунок резервів і забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року відповідно до облікової політики товариства і національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, як то передбачено пунктом 24 підрозділу 4 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України (т. 2 арк. спр. 231-241, 242-245).

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Згідно з пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період (пункт 50.3 статті 50 податкового кодексу України).

З зазначених положень статті 50 Податкового кодексу України слідує, що якщо позивач у декларації за 9 місяців 2016 року при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток не включив до складу податкових витрат витрати, що були відшкодовані підприємством за 2016 рік на оплату відпусток працівникам та інші витрати, пов'язані з оплатою праці, в сумі 44558,67 грн за рахунок резервів і забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року відповідно до облікової політики товариства і національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, як то передбачено пунктом 24 підрозділу 4 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України, позивач має право відповідні уточнені показники зазначити у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені, або подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся.

Щодо позовних вимог про зобов'язання державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області внести відповідні відомості до особової картки з орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю щодо зайво сплаченої орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року у розмірі 336231,91 грн суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

У підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з положеннями пунктів 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Податкового кодексу України.

За унормуванням статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пунктів 287.1, 287.3, 287.4 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, позивач зобов'язаний сплачувати визначені в звітних податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014-2016 рік узгоджені податкові зобов'язання за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року з земельного податку в загальній сумі 434003,53 грн та орендної плати за землю в загальній сумі 7082,03 грн, які в силу приписів пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягають оскарженню як самостійно визначене платником податків грошове зобов'язання (т. 2 арк. спр. 53-57, 58-61, 78-82 83-87, 217-221, 223-224).

Твердження позивача про наявність у нього переплати по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року у розмірі 336231,91 грн внаслідок звільнення від сплати за користування земельними ділянками за приписами статті 6 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII (тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній до 08 червня 2016 року):

період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Законом України від 17 травня 2016 року № 1365-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону № 1669-VII, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: «Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Отже, статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Виходячи з наведених приписів, суд дійшов висновку, що датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року. Відповідно, у період з 14 квітня 2014 року до 07 червня 2016 року включно суб'єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Разом з тим, порядок звільнення від сплати за використання земельних ділянок наведеною нормою не був визначений.

Відповідно до вимог пунктів 30.1, 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами пункту 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

Згідно з пунктом 30.9 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

Разом з цим, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

В ході судового розгляду встановлено та підтверджено матеріалами справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» до контролюючого органу не подавало уточнюючу податкову звітність з плати за землю за спірний період, у якій нараховані до зменшення податкові зобов'язання минулих податкових періодів або періодів поточного року, за якими минув термін сплати, тобто, позивач не скористався правом податкової пільги за платежем земельний податок та орендна плата за землю з юридичних осіб шляхом подання уточнюючої декларації в строки, передбачені Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначає Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (далі - Порядок № 422).

Пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 422 визначено, що терміни в цьому Порядку вживаються в таких значеннях:

достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів;

інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників;

оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП;

первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо);

первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Інтегрована картка платника» Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

З аналізу положень Порядку № 422 слідує, що облікові операції в інтегрованій картці платника здійснюються на підставі первинних документів.

На час розгляду справи у межах спірних правовідносин відсутні первинні документи, на підставі яких у інтегрованій картці платника можливо провести облікову операцію щодо зайво сплаченого податку на прибуток за 9 місяців 2016 року у розмірі 8020,56 грн та зайво сплаченої орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності та плати за землю за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року у розмірі 336231,91 грн.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Луганській області вжити відповідні заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб по ігноруванню робітників податкової, які здійснювали перевірку - по притягненню таких осіб до відповідальності, відповідно до вимог чинного законодавства суд зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

Права платника податків визначені статтею 17 Податкового кодексу України. У статті 17 Податкового кодексу України відсутнє право платника податків у судовому порядку вимагати від контролюючого органу вжиття відповідних заходів по притягненню до відповідальності осіб, які проводили перевірку, щодо відображених (невідображених) у акті виявлених під час перевірки фактів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України у судовому засіданні 07 грудня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 12 грудня 2017 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» до державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області про зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Згідно з частиною третьою статті 160 КАС України постанова складена у повному обсязі 12 грудня 2017 року.

Суддя Т.І. Чернявська