Справа № 816/1869/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1869/17

Полтавський окружний адміністративний суд у судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, треті особи: територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, керівник апарату Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, треті особи: територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, керівник апарату Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу керівника апарату Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №15/ос.а від 24.03.2017 "Про звільнення ОСОБА_1М." та зобов'язання Миргородський міськрайонний суд Полтавської області працевлаштувати ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства про працю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем прийнято наказ про його звільнення з посади помічника судді без дотримання вимог статті 184 Кодексу законів про працю України.

У наданих до суду письмових запереченнях відповідач просив в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що на виконання вимог ст. 184 КЗпП України Миргородським міськрайонним судом, після закінчення строкового трудового договору, листом від 21.06.2017 №02-31/74/2017 запропоновано ОСОБА_1 підприємства, організації та установи для працевлаштування відповідно до її специфікації. Отже, звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області у наданих до суду письмових запереченнях просило в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керівник апарату Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 у наданих до суду письмових запереченнях підтримала заперечення надані Миргородським міськрайонним судом.

Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та треті особи явку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 30.11.2017 перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Наказом керівника апарату Миргородського міськрайонного суду від 24.03.2017 №15/ос.а ОСОБА_1 звільнено з посади помічника судді Миргородського міськрайонного суду у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаним наказом та діями відповідача під час її звільнення, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання його незаконним та скасування та з вимогою зобов'язати Миргородський міськрайонний суду працевлаштувати її у відповідності до вимог законодавства про працю.

Надаючи оцінку позовним вимогам суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що наказом Миргородського міськрайонного суду від 01.08.2007 № 30 п.1 ОСОБА_1 призначено на посаду секретаря судового засідання, з резерву.

02.12.2013 Наказом Миргородського міськрайонного суду від 02.12.2013 №31/ос.а п.1 позивача переведено на посаду помічника судді Чернюка В.Д..

Відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 посада помічника судді віднесена до посад потронатної служби.

Наказом голови Миргородського міськрайонного суду від 18.05.2016 №7/од.с відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII посаду "помічника судді" віднесено до посад патронатної служби.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII та наказом в.о. голови Миргородського районного суду Полтавської області від 15.09.2016 №14/ос.с суддю Миргородського районного суду Полтавської області Чернюка В.Д. звільнено з займаної посади.

Частиною третьою статті 92 Закону України "Про держану службу" встановлено, що трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.

У день припинення повноважень судді Миргородського районного суду Полтавської області Чернюка В.Д. Міщанін Т.М. звільнена з займаної посади у відповідності до вимог вказаної статті не була, оскільки перебувала у стані вагітності.

З 07.11.2016 позивачу надано відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 126 календарних днів до 12.03.2017.

21.11.2016 ОСОБА_1 народила двох дітей.

13.03.2017 позивачка звернулася до Миргородського міськрайонного суду із заявою про продовження відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами на 14 календарних днів через ускладненні пологи, яка була продовжена до 26.03.2017.

Того ж дня керівником апарату Миргородського міськрайонного суду ОСОБА_2 позивачу вручено попередження про не допущення до роботи та можливість перебування вдома на час пошуку підходящої роботи. Вказаним попередженням ОСОБА_1 повідомлено, що у разі відмови від працевлаштування за спеціальністю без поважних причин його буде звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Частиною другою статті 36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Системно аналізуючи вказану норму закону, суд приходить до висновку, що у разі закінчення строкового трудового договору допускається звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років лише за умови їх подальшого обов'язкового працевлаштування на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності. Розрив у часі між звільненням і працевлаштуванням у цьому випадку також не допускається. На період працевлаштування жінок які мають дітей віком до трьох років за ними зберігається середня заробітна плата на строк не більший трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору, а не з дня звільнення. Закінчення строку трудового договору не дає власникові права звільнити жінку. Він повинен тільки попередити її, що після закінчення строкового трудового договору вона до роботи допущена не буде, що вона на період пошуку підходящої роботи може перебувати вдома, що вона повинна буде з'явитися на підприємство, коли буде знайдена можливість її працевлаштування для продовження роботи (при працевлаштуванні на цьому підприємстві) або для одержання трудової книжки і розрахунку по заробітній платі (при працевлаштуванні на іншому підприємстві).

Отже, після спливу тримісячного строку власник підприємства має право припинити виплату заробітної плати жінці, однак це не наділяє його правом звільнити жінку у разі невиконання ним свого обов'язку по її обов'язковому працевлаштуванню.

Судом встановлено, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 (26.03.2017) в Миргородському міськрайонному суді були наявні такі вакансії: старший секретар канцелярії суду та 2 помічники.

Відповідач у наданих до суду письмових поясненнях не заперечував ту обставину, що вакантна посада старшого секретаря канцелярії суду ОСОБА_1 запропонована не була, а конкурс на її заміщення не оголошувався, у зв'язку з відсутністю конкурсної комісії.

Суд вважає вказані твердження відповідача безпідставними, оскільки відсутність конкурсної комісії не позбавляє роботодавця обов'язку запропонувати робітнику вакантну посаду наявну на дату звільнення. У разі прийняття працівником даної пропозиції, подальше його працевлаштування вирішується після створення конкурсної комісії та проведення відповідного конкурсу, а у разі відмови від запропонованої посади без поважних причин відбувається його звільнення на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача, щодо надіслання позивачу 21.06.2017 листа №02-31/74/2017 із пропозиціями подальшого працевлаштування, оскільки вказаний лист був направлений після прийняття наказу про звільнення, а як вище зазначалося судом, розрив у часі між звільненням жінки, яка має дітей віком до трьох років та її працевлаштуванням не допускається.

Враховуючи специфіку прийняття на посаду помічника судді, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача, щодо не пропонування ОСОБА_1 вказаних посад.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наказ Миргородського міськрайонного суду №15/ос.а від 24.03.2017 "Про звільнення ОСОБА_1М." прийнятий без додержання вимог статті 184 КЗпП України.

Посилання відповідача на те, що позивачка зверталася до товариств запропонованих їй листом Миргородського міськрайонного суду від 21.06.2017 №02-31/74/2017, не може вважатися належним доказом дотримання відповідачем вимог ст. 184 КЗпП України під час прийняття спірного наказу.

Зі змісту листа Миргородського міськрайонного суду від 29.11.2017 №ЕП-1548/17-Вих. станом на 29.11.2017 в суді наявна вакантна посада старшого секретаря канцелярії суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність визнання протиправним та скасування наказу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2017 року "Про звільнення ОСОБА_1М.".

Враховуючи викладене та з метою повного та всебічного захисту прав позивача суд, вважає за необхідне згідно з частиною другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про зобов'язання працевлаштувати ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства та визнати протиправною бездіяльність Миргородського міськрайонного суду Полтавської області щодо не запропонування ОСОБА_1 посади старшого секретаря канцелярії суду, зобов'язати Миргородський міськрайонний суд Полтавської області запропонувати ОСОБА_1 посаду старшого секретаря канцелярії суду.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2017 року "Про звільнення ОСОБА_1М.".

Визнати протиправною бездіяльність Миргородського міськрайонного суду Полтавської області щодо не запропонування ОСОБА_1 посади старшого секретаря канцелярії суду.

Зобов'язати Миргородський міськрайонний суд Полтавської області запропонувати ОСОБА_1 посаду старшого секретаря канцелярії суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського міськрайонного суду Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1280,00 грн (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко