Справа № 564/1855/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Олійник П.В.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА
іменем України

"11" грудня 2017 р. Справа № 564/1855/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Мацького Є.М.
суддів: Шевчук С.М.
Шидловського В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "09" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просила визнати дії Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити пенсію за віком, відповідно до положень ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захитс громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 09 жовтян 2017 року позов ОСОБА_1 до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи вбачається , що 8 січня 2017 року ОСОБА_1 у віці 52 роки звернулася до Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням відповідача від 10.05.2017 року у задоволенні цієї заяви позивачу було відмовлено.

В серпні 2017 року позивач повторно звернулася до Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при цьому до документів про призначення пенсії нею було долучено рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 08.08.2017 року, яким було встановлено факт проживання на території с. Красноволя Маневицького району в період з квітня 1990 року по січень 1993 року.

Із листа Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області № 2074/03 від 04.09.2017 року вбачається, що документами наданими позивачем не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 р., а тому призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» немає підстав. Крім того, вказано, що рішення суду, не є належним документом, який подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм ст. 55 Чорнобильського Закону, оскільки воно не зазначено в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ та пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-ХІІ.

Встановлено, що позивач має таке посвідчення, яке ніким не скасовано.

Судом встановлено, що позивач з 05.04.1984 року по січень 1993 року постійно проживала та працювала в с. Красноволя Маневицького району Волинської області, що підтверджується довідкою Маневицького РВВС від 31.03.1993 року, довідкою держадміністрації Волинської області № 1283 від 21.04.1993 року, посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серія НОМЕР_1 від 06.04.2005 року, довідкою Маневицької ССТ № 47 від 09.12.2016 року, довідкою Красновільської сільської ради Маневицького району № 1451 від 29.05.2017 року, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області по справі № 564/1482/17 від 08.08.2017 року.

Відповідно до ч.3 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 с. Красноволя Маневицького району Волинської області віднесено до зони добровільного гарантованого відселення (третя зона відчуження).

Крім того, ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що пенсії із зменшенням пенсійного віку надаються особам, які постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Як вбачається із довідки Маневицької ССТ № 47 від 09.12.2016 року позивач з 5 квітня 1984 року по 26 квітня 1990 року працювала в Куликовицькому ССТ на посаді молодшого продавця. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 село Куликовичі (як і с. Красноволя) Маневицького району Волинської області віднесено до зони добровільного гарантованого відселення (третя зона відчуження).

Таким чином, наведені обставини підтверджують те, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій та свідчить про безпідставність вказаної відмови відповідача у її призначенні пенсії та недотриманні відповідачем необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, дія.

Стосовно ж обраного позивачем та судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити та проводити нарахування позивачу, пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 6 років з 12.03.2017р, то колегія суддів зазначає, що для прийняття такого рішення про призначення пенсії необхідно дослідити (не лише обставини стосовно того, що заявник (позивач) є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на зменшення пенсійного віку на 6 років) і ряд інших обов`язкових складових та документів, а зокрема щодо наявності відповідного стажу у позивача, що дає йому право на призначення пенсії.

Відповідно до пунктів 1.1 та 4.3 названого вище Порядку №22-1 управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі є органом, що призначає пенсію та з`ясовує обставини щодо наявності у особи відповідного стажу у позивача, що дає йому право на призначення пенсії.

Після надходження заяви та за документів орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто підставою для повідомлення про відмову у призначені пенсії може бути виключно рішення ПФУ, прийняте з цього питання.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи обумовлене, суд не перевіривши всіх складових від яких залежить призначення пенсії (в тому рахунку і щодо стажу) не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008року, постанові ВАСУ від 28.07.2015року справа №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати пенсії або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Натомість, суд першої інстанції при прийнятті рішення зазначених обставин та положень законодавства не врахував, у зв`язку з чим перебрав на себе повноваження, які належать виключно відповідачу.

Однак, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, однак з помилковим застосуванням законодавства щодо способу захисту порушеного права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині, що стосується покладеного на відповідача зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити частково.
Змінити постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "09" жовтня 2017 р. в частині
в частині:
"Зобов`язано Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
на рішення, яким:
"Зобов`язати Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додані до неї документи та прийняти відповідне рішення з урахуванням того, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та має право на користування пільгами (в тому числі і правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку з 23.08.2016 року), встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У решті рішення суду залишити без змін.

У решті постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "09" жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський