Справа № 2-а-990/11/2402
Суддя: Голота Л. О.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-990/11/2402
Головуючий у 1-й інстанції: Козловська Л.Д.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Голоти Л. О.

суддів: Курка О. П. , Совгири Д.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лунківської сільської ради, відділу Держкомзему у Герцаївському районі, третя особи ОСОБА_3 про скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05.05.2011р. позовні вимоги ОСОБА_2 до Лункцівської сільської ради, відділу Держкомзему у Герцаївському районі, третьої особи ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено частково.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_3 звернулася до Вінницького апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України судова колегія знаходить можливим апеляційний розгляд справи у відсутність другого позивача та представника відповідача, визнаючи достатніми для розгляду апеляційної скарги наявні в матеріалах справи письмові докази.

Розглянувши справу в порядку статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 8 листопада 2007 року.

ОСОБА_3 згідно рішення виконкому Лунківської сільської ради Герцаївського району від 20 грудня 1989 року було дано дозвіл на будівництво житлового будинку, а земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку було виділено їй наказом радгоспу № 25 від 09.01.1990 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було виготовлено та видано паспорт на забудову садиби від 20 грудня 1989 року за № 73, про що свідчить її підпис в журналі реєстрації будівельних паспортів за 1989-1995 роки за№ 264.

Із матеріалів справи видно, що згідно рішення 14 сесії 5 скликання Лунківської сільської ради від 24.10.2008 року № 203-14/08 ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,9461 га, з них 0,3665 га, яка знаходиться в межах села Могилівка, 0.25 на для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,1175 га для ведення особистого селянського господарства, 0,5796 га, яка знаходиться в адміністративних межах Лунківської сільської ради Герцаївського району.

Згідно довідки виконкому Лунківської сільської ради позивач та його колишня дружина ОСОБА_3 проживають по сьогоднішній день в житловому будинку №560 по вулиці Приміській села Могилівка Герцаївського району.

Як вбачається із висновку відділу земельних ресурсів у Герцаївському районі № 19 від 22.01.2009 року ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку розміром 0,9461 га, з них 0,25 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,6961 га для ведення особистого селянського господарства.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернулась з позовною завою до ОСОБА_3, Лунківської сільської ради про поділ спільного нерухомого майна подружжя, про визнання незаконним рішення Лунківської сільської ради від 24.10.2008 року про надання у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_3, про зобов'язання сільської ради у забороні видачі державного акту на право власності на присадибну ділянку, даний позов було подано позивачем в порядку цивільного судочинства 17.06.2010 року, а адміністративний позов подано позивачем 10.03.2011 року до Герцаївського районного суду Чернівецької області.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що оспорюваним рішенням Лункківської сільської ради порушується право позивача на отримання частини нерухомого майна останнім, оскільки на частину земельної ділянки позивача надано дозвіл ОСОБА_3 для виготовлення державного акту на право власності на земельні ділянки.

Судова колегія, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

З наведеного випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Способи захисту порушених прав визначені ст.152 Земельного кодексу України, серед яких - визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. При цьому згідно статті 155 Земельного кодексу України підставою для визнання акту недійсним є видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Тобто обовязковою умовою визнання протиправним правового акта індивідуальної дії субєкта владних повноважень є порушення у звязку з прийняттям цього акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а підставами для визнання його протиправним є невідповідність вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Отже, в разі не доведення позивачем наявності обставин порушення його прав чи інтересів як підстави для їх захисту заявлений ним позов не підлягає задоволенню за відсутності правових підстав, оскільки ст.2 КАС України передбачає звернення до суду саме за захистом певних порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.61 ч.5 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Згідно з п. «а» ч.2 ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч.5 даної статті ЗК України).

Вимогами ст. 102 КАС України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про поновлення строків позивачем ОСОБА_2 не заявлялось, а у суда першої інстанції взагалі не було підстав починати розгляд даної адміністративної справи не вирішивши питання про поновлення строку для звернення з позовом до суду, ухваливши при цьому окремий процесуальний документ, який підлягає оскарженню.

Колегією суддів встановлено, що помилковим є посилання суду першої інстанції на ч.5 ст. 61 Сімейного Кодексу України, згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, оскільки лише Законом України « Про внесення змін до ст. 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року № 2913 ст. 61 СК України доповнено частиною 5, тобто вказані зміни були внесені пізніше ніж сесія прийняла рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Ст. 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, судом І інстанції помилково застосовано до даних спірних правовідносин ч.5 ст.61 Сімейного Кодексу України.

Як вбачається із листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08 «Щодо розгляду земельних спорів», а саме п. 10 визначено, що земельна ділянка, право власності на яку добуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя. Проте судом І інстанції зазначений лист Верховного Суду України до уваги не був взятий, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. З ст. 331 Цивільного кодексу України визначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Крім того із матеріалів справи видно, що позивачем не надано суду доказів того, що в нього перебуває у спільній сумісній власності нерухоме майно, яке зареєстроване у встановленому законом порядку, і що вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці наданій ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку в розмірів, 5 га.

Стаття 142 Конституції України та стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" встановлюють, що матеріальною і фінансовою базою місцевого самоврядування є, перш за все, земля і природні ресурси, які знаходяться у власності територіальних громад сіл, селищ, міст.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження органів місцевого самоврядування і органів державної влади по розпорядженню землею, які, в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають в користування і вилучають їх.

Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Приймаючи оскаржуване рішення Лунківська сільська рада діяла в межах наданих законом повноважень та визначеної компетенції відповідно до ст.ст.12, 116, 118, 121 Земельного кодексу України.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що правових підстав для визнання протиправним рішення Лунківської сільської ради №203-14/08 від 24.10.2008 року та його скасування немає, тому за визначеними позивачами підставами позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, правова оцінка, яку суд І інстанції дав обставинам справи, не відповідає вимогам матеріального права, а доводи апеляційної скарги щодо їх неправильного застосування є обґрунтованими, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята при невірному застосуванні норм матеріального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи, у звязку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю .

Постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2011 року, - скасувати та прийняти нову постанову, якою:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Лунківської сільської ради, відділу Держкомзему у Герцаївському районі, третя особи ОСОБА_3 про скасування рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно.

секретар: