Справа № 810/2672/17
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2017 року №810/2672/17
Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі відповідач, КОДА), в якому просить:

- визнати протиправною відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту (по вул. Гайок м. Біла Церква Київської області);

- зобов`язати надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту (в житловому масиві за адресою: Гайок м. Біла Церква).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 в адміністративній справі №810/2210/16 було визнано протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га по вул. Гайок м. Біла Церква Київської області.

Вказана постанова суду набрала законної сили 30.08.2016.

Водночас, звернувшись до відповідача повторно з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва він знову отримав відповідь про відмову у задоволенні його заяви.

Позивач стверджує, що відповідач згідно законодавства наділений повноваженнями щодо розпорядження земельною ділянкою по вул. Гайок м. Біла Церква Київської області, а тому рішення відповідача про відмову у наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою є протиправним.

Позивач зауважив, що відмова відповідача у наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою на ту саму земельну ділянку та з тих самих підстав вже була визнана судом протиправною. Проте, відповідачем безпідставно не було враховано висновків суду та прийнято оскаржуване рішення.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування доводів зазначив, що земельна ділянка, про яку йде мова в зверненні позивача, знаходиться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області і відноситься до лісо-вкритих площ. Отже, не може бути використана для передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідач також наголошує, що земельна ділянка перебуває у складі земель оборони. Однак, позивачем не було надано жодних доказів щодо зміни цільового призначення запитуваної земельної ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови.

Таким чином, відповідач вважає, що КОДА при розгляди заяви ОСОБА_1 діяла правомірно, на підставі, у межах і у спосіб, що передбачені законодавством України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 вирішено розгляд даної адміністративної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

У періоді з 12.01.2017 по 27.02.2017, 14.03.2017 по 20.03.2017, 28.04.2017 по 10.05.2017 позивач приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.01.2015 та довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 21.08.2017 №7637 (том 1, а.с. 19, 36).

Як випливає з матеріалів справи, зокрема, з постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 в адміністративній справі №810/2210/16, позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 (том 1, а.с. 31-35).

У свою чергу, розглянувши заяву ОСОБА_1 , Київська обласна державна адміністрація, надала відповідь (лист від 10.02.2016 №27.48.2), в якій відмовила заявнику у задоволені його вимог та роз`яснила порядок звернення зацікавленої особи, яка має намір одержати у користування земельну ділянку, визначений статтями 123 та 122 Земельного кодексу України.

ОСОБА_1 вважаючи відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, в ході розгляду адміністративної справи №810/2210/16 судом було встановлено, що відповідач не заперечуючи те, що саме він є розпорядником земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди колишнього військового містечка № НОМЕР_3 , зазначив, що КОДА не може задовольнити заяву позивача, оскільки землі, з яких останній бажає отримати у власність земельну ділянку, є землями лісового фонду і, відповідно до українського законодавства, не можуть бути передані особі для індивідуального житлового будівництва. Крім того, відповідач також вказав, що зазначені землі знаходяться поза межами населеного пункту, і виділення в межах таких земель земельних ділянок для індивідуальної забудови суперечить статтям 38 та 39 ЗК України.

Водночас, як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи постанови суду від 08.08.2016 в адміністративній справі №810/2210/16, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Київської обласної державної адміністрації в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту, за адресою вул. Гайок, м. Біла Церква, Київської області.

Вказане рішення суду набрало законної сили 30.08.2016.

02 листопада 2016 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою та клопотанням про передання йому у власність земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,10 га, та відповідно надати йому дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, на території земель Фурсівської сільської ради Білоцерківського району за межами с. Фурси, але в межах м. Біла Церква Київської області по вул. Гайок (житловий масив "Гайок") (далі запитувана земельна ділянка) (том 1, а.с. 20-22).

В клопотанні позивач вказав, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.12.1997 №747-р вся соціальна сфера колишнього військового містечка №50 "Гайок" (далі - землі містечка №50 "Гайок") була передана до комунальної власності, відповідно до Положення "Про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ і організацій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 №891.

На вищезазначену заяву позивача, відповідачем було надано відповідь від 02.12.2016 №027.4102.2, в якій зазначено, що для розробки документації із землеустрою необхідно розробити детальний план території, який буде обов`язковим для врахування про розробці землевпорядної документації. Зроблено висновок, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Окрім того, матеріали справи підтверджено, що 02 лютого 2017 року позивач знов звернувся до відповідача із заявою про передання йому у власність земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,10 га, та відповідно надати йому дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, на території земель Фурсівської сільської ради Білоцерківського району за межами с. Фурси, але в межах м. Біла Церква Київської області по вул. Гайок (житловий масив "Гайок") (том 1, а.с. 24-25).

Позивач вважаючи відповідь КОДА від 02.12.2016 №027.4102.2 щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України).

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій надаються пільги у формі першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК) (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК).

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК).

Приписи частини другої статті 123 ЗК визначають, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною третьою статті 123 ЗК, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу (абз. 2 ч. 3 ст. 123 ЗК).

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абз. 3 ч. 3 ст. 123 ЗК).

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України (абз. 4 ч. 3 ст. 123 ЗК).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 ЗК, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Статтею 40 ЗК встановлено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вирішення питання передання у власність земельної ділянки поза межами населеного пункту для будівництва та обслуговування жилого будинку віднесено до компетенції відповідача.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що землі, з яких позивач бажає отримати у власність земельну ділянку, є землями оборони і, оскільки позивачем не було надано жодних доказів щодо зміни цільового призначення таких земель до категорії житлової та громадської забудови підстави для передачі у власність позивачу земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва відсутні. Окрім того, відповідач вказав, що запитувана земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту, і виділення в межах таких земель земельних ділянок для індивідуальної забудови суперечить статтям 38 та 39 ЗК.

Суд також зазначає, що відповідно до листа Головного управління Держземагенства у Київській області від 06.03.2017 №Г-4250/0-2540/6-17, запитувана земельна ділянка згідно проекту формування території та встановлення меж Фурсівської ради відноситься до лісо-вкритих площ, які рахуються в землях запасу (раніше перебували у користуванні Міністерства оборони України) за межами населеного пункту в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Зазначена земельна ділянка у зверненні гр. ОСОБА_1 площею 0,1000 га знаходиться на території Фурсівської сільської ради та не входить до території м. Біла Церква і не може бути використана для передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія відповіді Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області на запит заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції Гогоші П., яка була надана листом від 09.10.2015, з якої слідує, що згідно державної статистичної звітності (форми 6-зем.) станом на 01.10.2015 за Фурсівською сільською радою рахується земель запасу - сіножатей - 102,4201 га (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення), під житловою забудовою - 17,5495 га (категорія земель - землі житлової та громадської забудови), земель промисловості - 113,786 га (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), інших земель - 0,1885 га (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення)." До розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.07.2006 картографічних матеріалів не було.

Також в матеріалах справи наявна копія розпорядження Білоцерківської районної державної від 07.07.2006 №251 "Про передачу земельних ділянок до складу земель запасу" (далі - розпорядження №251). Зі змісту даного розпорядження слідує, що Білоцерківська РДА Київської області, розглянувши клопотання Білоцерківської КЕЧ району від 14.04.2006 №2/160, враховуючи рішення Міністра оборони України від 14.10.2005 №11938/3 та затвердженого Протоколу №8 від 11.10.2005, засідання постійно діючої комісії з питань використання цілісних майнових комплексів, іншого нерухомого військового майна та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.10.1999 №1135 щодо передачі військового містечка № НОМЕР_3 площею 330 га до земель запасу Фурсівської сільської ради керуючись статтями 17, 141, 142, 149 розділом X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (із наступними змінами) - вирішила: вилучити із землекористування Білоцерківської КЕЧ району земельну ділянку площею 330 га, в тому числі під житловою забудовою - 32,0 га, землями промисловості - 152,3943 га, сіножатей - 143,2057 га, іншими землями - 2,4 га в межах Фурсівської сільської ради і передати її до земель запасу Фурсівської сільської ради; Білоцерківському районному відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в земельні облікові документи.

Досліджуючи правовий статус (категорію) земель в межах яких позивач має намір отримати земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва, суд зазначає наступне.

Аналізуючи зазначені вище відомості, надані органами влади на запити щодо статусу земель колишнього військового містечка "Гайок", суд може встановити, що дана земельна ділянка перебуває в складі земель запасу Фурсівської сільської ради та знаходиться за межами населеного пункту.

Щодо віднесення запитуваної земельної ділянки до лісо-вкритих площ (лист Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.03.2017 №Г-4250/0-2540/6-17), то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 55 ЗК, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; б) виключено в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно з статтею 56 ЗК, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Зміст даних норм, приводить суд до висновку, що до земель лісогосподарського призначення належать не всі землі, які вкриті лісовою рослинністю, а лише ті, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідач не надав суду ніяких відомостей щодо передачі та використання земель колишнього військового містечка №50 "Гайок" для потреб лісового господарства.

Водночас, зі змісту розпорядження Білоцерківської районної державної від 07.07.2006 №251 "Про передачу земельних ділянок до складу земель запасу" випливає, що такі землі не використовувались і не передавались для потреб лісового господарства.

При цьому, суд бере до уваги, що згідно з відомостями Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, наданими в листі від 09.10.2015, в складі земель запасу Фурсівської сільської ради відсутні землі лісогосподарського призначення.

Щодо віднесення запитуваної земельної ділянки до категорії земель оборони, суд зазначає наступне.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.12.1997 №747-р, вся соціальна сфера колишнього військового містечка №50 "Гайок" була передана до комунальної власності, відповідно до Положення "Про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ і організацій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 №891.

Відповідачем по справі не було надано суду ніяких відомостей щодо запитувана земельна ділянка колишнього військового містечка №50 "Гайок" на час звернення позивача із відповідним клопотанням відноситься до земель оборони.

Окрім того, в розпорядженні №251, яким передано військове містечко №50 площею 330 га до земель запасу Фурсівської сільської ради, зазначено, що до складу увійшли: землі під житлову забудову - 32,0 га, землі промисловості - 152,3943 га, сіножатей - 143,2057 га, інші землі - 2,4 га.

З матеріалів випливає, що позивач має право на отримання земельної ділянки, для індивідуального будівництва, і судом не встановлено обставин, які б вказували на відсутність в складі земель колишнього військового містечка №50 "Гайок" таких земель, які не можуть бути передані позивачу в порядку і спосіб передбачений законодавством України для індивідуального будівництва.

Водночас, відповідно до листа від 02.12.2016 №027.4102.2, підставою для відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах земель колишнього військового містечка "Гайок" слугувало те, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Зокрема, відповідач посилається на частину третю статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI (далі Закон №3038-VI), яка передбачає, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

В листі зазначено, що для розробки документації із землеустрою необхідно розробити детальний план території, який буде обов`язковим для врахування про розробці землевпорядної документації.

Суд звертає увагу на те, що Закон №3038-VI не передбачає заборони надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або складання технічної документації із землеустрою з підстав відсутності на відповідній території плану зонування або детального плану території.

Крім цього, ЗК встановлений виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими відповідно до частини сьомої статті 118, частини третьої статті 123 Кодексу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріали справи не містять містобудівну документацію, яка визначає невідповідність місця розташування запитуваної земельної ділянки.

У зв`язку з зазначеним, позовна вимога про визнання протиправною відмови відповідача в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту, за адресою вул. Гайок, м. Біла Церква, Київської області, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення або вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 2 частини четвертої статті 105 та пункту 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

При цьому, аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

У спірних правовідносинах, право позивача розробити документацію з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га кореспондує обов`язок відповідача надати такий дозвіл або прийняти вмотивоване рішення про відмову у його видачі.

Як встановлено судом, позивач вже оскаржував відмову відповідача у видачі йому дозволу та рішенням суду, яке набрало законної сили, було визнано таку відмову протиправною. У даному випадку, позивачу вдруге відмовлено у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

При цьому, в запереченнях на адміністративний позов Київська обласна державна адміністрація в обґрунтування доводів заперечень посилається саме на ту обставину, що у вказаному рішенні суду по справі №810/2210/16.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями пункту 2 частини четвертої статті 105, пункту 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

Разом з тим, дійсно існують випадки, у яких суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень діяти певним чином і це вбачається з аналізу зазначених вище норм Кодексу адміністративного судочинства.

Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку, суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Таким чином, буде відсутнім факт невиконання обов`язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. У даному ж випадку, позивачу вдруге відмовлено з підстав не передбачених законом.

У зв`язку з чим, з метою повного захисту законних прав позивача та недопущення їх подальшого порушення з боку суб`єкта владних повноважень, суд прийшов до висновку про необхідність зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту, за адресою вул. Гайок, м. Біла Церква, Київської області.

Суд відхиляє твердження КОДА щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення з даним адміністративним позовом до суду, оскільки з пояснень позивача та заперечень відповідача вбачається, що ОСОБА_1 стало відомо про відмову відповідача, викладену в листі 02.12.2016 №027.4102.2, лише 02.02.2017.

Згідно з статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-місячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 103 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обчислення процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, останнім днем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом є 03.08.2017. Тоді як, з адміністративним позовом до суду позивач звернувся 31.07.2017, про що свідчить штамп відділення поштового зв`язку на конверті відправлення.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач, на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту, за адресою вул. Гайок, м. Біла Церква, Київської області.

Зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту, за адресою вул. Гайок, м. Біла Церква, Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.