Справа № 814/1834/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р. Справа № 814/1834/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Осіпов Ю.В.
судді - Скрипченка В.О.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016р. № 3289-17, №3290-17, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016р. № 3289-17, №3290-17.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 06 грудня 2016 року по справі № 814/1834/16 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було неповно з'ясовано усі обставини справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором оренди землі від 02.11.2007 року Новобузькою районною адміністрацію передано позивачу у строкове платне користування (49 років) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області загальною площею 258,78 га.

Відповідно до п.5 договору оренди земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 621928,83 грн. Річна орендна плата за земельну ділянку вноситься у грошовій формі в розмірі 6219грн. за рік.

Договором оренди землі від 07.05.2008 року передано позивачу у строкове платне користування (22 років) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, загальною площею 10,3га пасовищ. Відповідно до п.5 договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 14635,60 грн. Річна орендна плата за земельну ділянку вноситься у грошовій формі в розмірі 146,325 грн. за рік.

Баштанська ОДПІ (Новобузьке відділення) прийняла податкове повідомлення-рішення № 3289-17 від 30.06.2016 року, яким визначила суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 802,84 грн. та податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 3290-17, яким визначили суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 35070,92 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тогою, що сума податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 802,84 грн. та податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 3290-17 є правомірними, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до статті 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті ПК України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно ст. 271 зазначеного кодексу базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п.п. 288.1-288.5 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Приписами пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого договором розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін, розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі № 21-274а14, від 16 березня 2016 року у справі № 1170/2а-3151/12, та від 14.04.2015 №21-165а15, які є обов'язковими для застосування судами, відповідно до вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на відсутність розрахунку грошового зобов'язання слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

В той же час, відсутність такого розрахунку при направленні позивачу податкового повідомлення-рішення, не змінює суму податкового зобов'язання та не звільняє позивача від обов'язку сплати орендної плати за землю у відповідності до норм Податкового кодексу України, у зв'язку з чим посилання позивача на те, що до податкового повідомлення-рішення не було надано розрахунку податкового зобов'язання, суд вважає необґрунтованими.

До того ж в матеріалах справи наявний детальний розрахунок спірних грошових зобов'язань, наданий відповідачем. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до договору від 07.05.2008 року складає 14635,6 грн. Цю суму відповідач помножив на коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки земель 2008-2015роки (1,152х1,059х1х1х1х1х1,249х1,2) та отримав суму нормативно грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2016 року, яка склала 26761,02 х3% = 802,84 грн. суму орендної плати за земельну ділянку площею 10,3 га пасовищ за 2016 рік.

Розрахунок суму податкового повідомлення-рішення № 3290-17 від 30.06.2016 року свідчить, що нормативно грошова оцінка землі складала на момент укладення договору 02.11.2007 року - 621928грн. Коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки земель за 2007-1,028, 2008-1,152, 2009-1,059, 2010-2013-1,0, 2014-1,249,20015-1,2. Якщо грошову оцінку перемножити з коефіцієнтами індексації за 2007-2015 роки, то отримаємо нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2016 року, що складає 1 169030,74 грн.х3%= 35070,92 грн. сума орендної плати за земельну ділянку площею 258,78 га за 2016 рік.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016р. № 3289-17, №3290-17 належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року по справі № 814/1834/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя Ю.В. Осіпов
суддя В.О. Скрипченко