Справа № 208/7466/16-а
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/7466/16-а
№ провадження 2-а/208/50/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Похвалітої С.М.,

При секретарі Шешуревої Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянське Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Камянського (ОСОБА_2) обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобовязання вчинити певні дії.

У своєму позові представник позивача просить суд зобовязати Камянське (Дніпродзержинське) обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію за віком ОСОБА_1, як непрацюючому пенсіонеру та надбавкою до пенсії, як дитині війни з 24 жовтня 2016 року.

Свої вимоги представник позивача обґрунтував тим, що до грудня 1996 року ОСОБА_3 проживала в м. Донецьку та отримувала до 01 березня 1997 року строкову пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Представник позивача ОСОБА_4 особисто звернувся до ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом управління 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено призначенні пенсії та зазначено, що законом не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Представник позивача надав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

В письмових запереченнях представник відповідача проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 на обліку в управлінні не перебуває. Управлінням відмовлено останньому у задоволенні заяви, оскільки заява про призначення виплати пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Надані представником документи не підтверджують місце проживання (реєстрації) на території України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 особисто звернувся до відповідача ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом управління 09 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у призначені пенсії за віком та зазначено, що Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном та виїхали на постійне місце до держави Ізраїль.

Ст.46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Так, як встановлено в судовому засіданні позивач є громадянкою України та на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії її вік склав 73 роки, загальний стаж 30 років, а тому відповідно до діючого законодавства вона набула право на призначення пенсії за віком.

Згідно до вимог ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Ст.16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач народилась у 1942 році, а тому на час закінчення Другої світової війни у 1945 році вона мала вік - 3 роки.

Ст.1, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визначено, що дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейського суду з прав людини зазначено, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без обєктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має обєктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «ОСОБА_5 проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Вищий адміністративний суд в ухвалі від 06.10.2015р. по справі № К/800/34637/15 зазначив: «Проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

Отже, врегулювання питання на законодавчому рівні щодо виплати пенсій громадянам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та відсутність вирішення даного питання щодо громадян України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, за практикою Європейського Суду з прав людини породжує дискримінацію громадян.

Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області є територіальним органом Пенсійного фонду України, до повноважень якого, зокрема, входить здійснення обліку пенсіонерів. Як наведено в постанові Вищого адміністративного суду України від 06.10.2015р. не врегулювання питання визначення територіальних підрозділів для цієї категорії осіб не може бути підставою для обмеження конституційних прав та свобод.

Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016р № 672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, зокрема впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Відповідно до п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до абзацу 3 ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до п. 2.21. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України (від 06.04.2011, № 384/2011 «Про Положення про Пенсійний фонд України») Пенсійний фонд України, відповідно до покладених на нього завдань, повинен забезпечувати своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

На Пенсійний фонд України покладено обовязок не лише призначення, здійснення обліку, а й виплати пенсій.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципом соціального, у тому числі, пенсійного, страхування є забезпечення певного рівня життя за рахунок отриманих виплат, а не лише взяття особи на облік.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом. Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сімї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У звязку із чим, законом передбачено, що пенсія це саме виплата, яку отримує особа, а знаходження пенсіонера на обліку передбачає здійснення пенсійних виплат.

Таким чином, враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком як непрацюючого пенсіонера та надбавкою до пенсі, як дитині війни з 24 жовтня 2016 року, тобто з часу звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанови про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, зобовязання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина, інших субєктів публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 27, 29, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , ст.ст.1, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2, 244-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік та призначити пенсію за віком ОСОБА_1, як непрацюючого пенсіонера та надбавкою до пенсі, як дитині війни з 24 жовтня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Похваліта С. М.