Справа № 821/1480/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1480/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім. Шевченко» на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом Бериславського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім. Шевченко» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017 року Бериславське об'єднане управління ПФУ Херсонської області звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до СТОВ «ім. Шевченко», в якому просило суд стягнути з відповідача витрати на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 5806,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не сплачує фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, чим порушує вимоги п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року адміністративний позов Бориславського об'єднаного управління ПФУ Херсонської області задоволено. Стягнуто з СТОВ «ім. Шевченко» (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Бериславського об'єднаного управління ПФУ Херсонської області заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за вересень 2017р. в сумі 5806,53 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду 1-ї інстанції, директор СТОВ «ім. Шевченко» 06.11.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20.12.2017р. та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - СТОВ «ім. Шевченко» зареєстроване та перебуває на обліку в Бериславському об'єднаному управлінні ПФУ Херсонської області.

Відповідач використовував працю найманих працівників, у тому числі за професіями, стаж роботи за якими зараховується до спеціального стажу, що надає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Зокрема, на даному підприємстві працювали ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

07.06.2017 року Березівським об'єднаним управління ПФУ Херсонської області до відповідача направлялися розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повідомлення про місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, за вказаними вище особами, які останнім отримано 11.06.2017 року.

Але відповідач, у період до 27 вересня 2017 року не вніс до Березівського об'єднаного управління ПФУ необхідну плату, в результаті чого, виникла заборгованість в сумі 5806,53 грн., який по теперішній час не сплачено.

В зв'язку із добровільною несплатою відповідачем вказаної заборгованості, позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог і відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за змістом п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» питання про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених, зокрема, відповідно до пунктів «б» - «з» ч.1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», було врегульовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абзацом 4 п.1 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для платників збору, визначених п.п.1,2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, абзацом 3 п.1 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 % від об'єкта оподаткування, визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Стосовно ж питання законності нарахування Управлінням ПФУ підприємству відповідача сум, пов'язаних з відшкодуванням витрат з виплати та доставки пенсії, призначеної на підставі п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то судова колегія зазначає, що обов'язок відшкодовувати їх ґрунтується на абзаці 4 пп.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого, підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до УПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20% з наступним збільшенням її щороку на 10% до 100% розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, враховуючи вищезазначене, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до п.п.«а»,«б»-«з» ч.1 ст.13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» за списками №1 та №2, покриваються підприємствами та організаціями, де працювали ці особи.

При цьому, обов'язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених УПФУ після 01 січня 2004 року не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу (до чи після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Одночасно, слід звернути увагу на те, що аналогічна правова позиція з цього питання була висловлена і Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 25.09.2012 року (у справах №21-251а12 і №21-293а12) та від 17.12.2013 року (у справі №21-453а13).

Відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється у порядку, визначеному Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за №64/8663.

Відповідно до п.6.1 п.6 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону.

Згідно з п.6.4 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування до пенсійного фонду України», розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до п.6.8. вказаної Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.2 Прикінцевих положень «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Згідно з п.6.9. Інструкції, у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Крім того, відповідно до абзацу 4 п.1 ст.2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами) для підприємств, установ, організацій, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на адресу СТОВ «ім. Шевченко» направлялися розрахунки по фактичним витратам на виплату і доставку пенсій на пільгових умовах, призначених відповідно до п. «б» - «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно розрахунку по відшкодуванню сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, виплачених пенсіонерам, та картки особового рахунку, відповідач мав відшкодувати заборгованість за вересень 2017р. в сумі 5806,53 грн.

Також, така заборгованість не погашена і на момент розгляду справи судом 1-ї інстанції.

Крім того, прикінцевими Положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено будь-яких правил щодо звільнення від сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у вигляді покриття витрат на виплату і доставку пенсій на пільгових умовах.

Що ж стосується посилань відповідача відносно того, що новий статут СТОВ «ім. Шевченко» у новій редакції від 15.01.2017р. не містить інформацію щодо правонаступника, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Так, згідно інформації наявної в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за СТОВ «ім. Шевченко», та згідно відтиску печатки наявної в поданій апеляційній скарзі 06.11.2017р., за підписом директора ОСОБА_6, ідентифікаційний код товариства - НОМЕР_1.

Також згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, СТОВ «ім. Шевченко» було зареєстровано 18.03.1996 року, за номером запису 1 000010, також за зазначеним ідентифікаційним кодом.

Згідно ж архівної довідки Архівного сектору Нововоронцовської РДА Херсонської області від 17.10.2016 року №867, загальними зборами уповноважених членів колгосп «Шлях комунізму» перейменовано в колгосп «ім. Шевченко» (протокол №3 від 14.09.1991р.).

Далі, загальними зборами уповноважених членів колгоспу «ім. Шевченка», колгосп «ім. Шевченко» реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство «ім. Шевченко» (протокол №3 від 05.10.1992р.), який в свою чергу, реформований в Сільськогосподарське ТОВ «ім. Шевченко» (протокол від 04.03.2000р.)

Окрім того, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи розділу 5 п.5.1 статуту СТОВ «ім. Шевченко» від 15.03.2000 року, останній є правонаступником КСП «ім. Шевченко».

З вказаного вбачається, що посилання апелянта на те, що у 2007 році була зареєстрована нова редакція статуту підприємства, в якій взагалі не зазначено про правонаступництво, однак цей факт сам по собі не скасовує того, що зазначене підприємство зареєстровано з 18.03.1996 року, має такий самий ідентифікаційний номер, до того ж, правонаступника КСП «ім. Шевченко» фактично не було ліквідовано, а тому, відповідно, саме СТОВ «ім. Шевченко» є правонаступником останнього.

Отже, оскільки особи, яким призначена пенсія на пільгових умовах, працювали на посадах (виконували роботи) у вказаних вище підприємствах, то відповідно і витрати на виплату і доставку пенсій на пільгових умовах по ним слід сплачувати саме цьому товариству.

Крім того, щодо посилань апелянта на факт не проведення атестації відповідного робочого місця за умовами праці, як на підставу для відмови у задоволенні позову, судова колегія вважає за необхідне наголосити, що, як зазначалось вище, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до п.п.«а»,«б»-«з» ч.1 ст.13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» за списками №1 та №2, покриваються підприємствами та організаціями, де працювали ці особи, що і є розглядом по суті у даній справі.

Також, зазначеними вище нормами законодавства регулюється саме механізм виплати витрат на виплату та доставку вже призначеної пенсії на пільгових умовах, а не призначення такої пенсії, відповідно до якої і необхідна атестація робочих місць, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, про наявність усіх законних підстав для задоволення позовних вимог.

До того ж, слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст. 11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім. Шевченко» - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.О. Димерлій

В.О. Скрипченко