Справа № 225/5063/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мигалевич В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року справа №225/5063/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року у справі № 225/5063/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (далі Управління) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, в якому зазначив, що він з липня 2017 року перебуває на обліку в Управлінні, та з цього самого часу йому так і не почали виплату пенсії на підставі того, що ним не надано довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Позивач зазначає, що він з 26.06.2017 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, тому є таким, що не має статусу внутрішньо переміщеної особи. Вказує, що відповідач неправомірно припинив виплату йому пенсії, посилаючись на нормативно-правові акти, які регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив:

З 01.08.2014 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, розпорядженням № 3634 від 14.07.2017 взято на облік в Управлінні, як внутрішньо переміщену особу, на підставі даних електронної пенсійної справи. Відповідач вказує, що частиною 1 статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, як зазначає відповідач, Управління керується нормативно-правовими актами, що визначають порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, а саме: Законом України від 20.10.2014 № 1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VІІ), Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 № 136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування». Вищезазначені нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення анти терористичної операції.

Відповідач вважає, що особа, яка до 07.04.2014 була зареєстрована на території проведення антитерористичної операції, у подальшому, зареєструвала місце проживання на території, підконтрольній українській владі, після початку антитерористичної операції, а саме з 07.04.2014 вважається внутрішньо переміщеною особою.

Також відповідач зазначає, що з 16.05.2006 позивач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

26.06.2017 позивача знято з реєстрації та 26.06.2017 його місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач вказує, що виплату пенсії ОСОБА_2 не поновлено до з'ясування фактичного місця проживання та у зв'язку із відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року у справі № 225/5063/17 позов задоволено повністю, внаслідок чого, визнано протиправними дії Управління щодо припинення з 01 серпня 2014 року виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1), зобов'язано Управління поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) з 01 серпня 2014 року.

Постанова мотивована тим, що відповідач не вказав, яка з обставин, визначених нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати вже призначеної пенсії, як ненадання особою, місце проживання якої зареєстроване не території, яка підвідомча відповідачу, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що особа, яка зареєструвала місце проживання на території, підконтрольній українській владі, після початку антитерористичної операції, а саме з 07.04.2014, вважається внутрішньо переміщеною особою.

Пенсіонера ОСОБА_2 було взято на облік у липня 2017 року Управлінням перебував на обліку, що підтверджується особистою заявою від 03.07.2017.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що 26.06.2017 позивача ОСОБА_2 знято з реєстрації за адресою: Амвросіївський район, с. Мокроєланчик, вул. Набережна, буд. 1, та 26.06.2017 місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, за якою відповідно до Витягу з АСОПД/КОМТЕХ-W (програмного забезпечення для обрахунку та призначення пенсії) зареєстровано ще 5 тимчасово переміщених осіб.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є отримувачем пенсії за віком, що підтверджується копією Розпорядження Управління від 14.07.2017 № 3634 (а. с. 11) .

З 01.08.2014 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, розпорядженням № 3634 від 14.07.2017 взято на облік в Управлінні, як внутрішньо переміщену особу, на підставі даних електронної пенсійної справи. Однак з моменту взяття на облік до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську виплату пенсії позивачу поновлено не було.

Зазначені обставини не оспорюють ся сторонами.

Враховуючи те, що у листі від 08.09.2017 № ФІ-7261305 головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а. с. 5) надано позивачу рекомендації щодо його дій для поновлення виплати пенсії, а також ту обставину, що з моменту взяття на облік до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську виплату пенсії позивачу поновлено не було, хоча до цього моменту іншим структурним підрозділом Пенсійного фонду України такі виплати були призначені і здійснювалися, суд приходить до висновку що відповідачем, саме припинено пенсійні виплати ОСОБА_2

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з серпня 2014 року.

У частині 2 статті 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою призупинення виплати пенсії стало ненадання позивачем довідки про взяття його на облік до Управління соціального захисту населення як внутрішньо переміщену особу.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № 1058-ІV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до з'ясування фактичного місця проживання та із відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2 ВА 581374 (а. с. 4), позивач з 26.06.2017 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5. Ця обставина була відома відповідачу, що підтверджується як письмовими запереченнями проти позову, так і копіями матеріалів пенсійної справи позивача (а. с. 9-14).

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону № 1058-ІV, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати вже призначеної пенсії, як ненадання особою, місце проживання якої зареєстроване на території, яка підвідомча відповідачу, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до встановлених у справі обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобов'язати Управління відновити виплату позивачу пенсії з 1 серпня 2014 року.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду, Донецька область від 25 жовтня 2017 року у справі № 225/5063/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_3