Справа № 814/893/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/893/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

при секретарі судового засіданні Осіпова М.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Білецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5, Головного управління Національної поліції в Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

10.05.2017 року ОСОБА_5 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ № 87 о/с від 06.02.2017 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ № 34 о/с від 13.02.2017 року про його звільнення з посади начальника Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що жодних підстав для його звільнення не було, оскільки він не вчиняв дисциплінарного проступку, не порушував службову дисципліну. 04.02.2017 у вихідний день його автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції та складена постанова за порушення ч.6 ст.121 КУАП, а саме за керування транспортного засобу, номерний знак якого забруднений. Про те, що згідно аналізу крові, зробленого у наркологічному диспансері, він 04.02.2017 був у стані алкогольного сп'яніння. Але позивач категорично заперечує проти цього, та зазначає, що про вказані обставини він дізнався лише у травні 2017 року, коли вийшов з лікарняного. На підтвердження цього свідчить відсутність протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУАП та постанови суду про визнання його винним у вчиненні зазначеного правопорушення.

Представник відповідача заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач звільнений на законних підставах у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки факт порушення ним ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у вчиненні дисциплінарного проступку, знайшов своє підтвердження в матеріалах службового розслідування, яке слугувало підставою для звільнення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року адміністративний позов задоволений в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять зазначену постанову скасувати позивач - в частині визначення періоду вимушеного прогулу, за який необхідно стягнути грошове забезпечення, відповідач - повністю з прийняттям нової, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУНП в Миколаївській області підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справі вбачається, що підполковник ОСОБА_5 проходив службу у органах внутрішніх справ, а з 07.11.15 в національній поліції. Наказом ГУНП в Миколаївській області від 29.06.2016 № 140 о/с ОСОБА_5 призначений начальником Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Працівниками патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 04.02.2017 близько 14.15 зупинений транспортний засіб - автомобіль "Kia Sportage", номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 за порушення п.2.9 Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом з номерним знаком, що забруднений). Під час спілкування з ОСОБА_5 патрульний інспектор Ковальський Є.В. відчув від нього різкий запах алкоголю, в зв'язку із чим запропонував на місці зупинки автомобіля пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер". ОСОБА_5 заперечував вживання алкогольних напоїв та погодився на проходження огляду на стану сп'яніння в медичному закладі.

У приміщенні наркологічного диспансеру, куди ОСОБА_5 прибув 04.02.2017 о 14.30, у останнього відібраний аналіз крові.

04.02.2017 інспектором управління патрульної поліції у м.Миколаєві відносно ОСОБА_5 складено постанову серії АР № 778140 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

04.02.2017 наказом ГУНП в Миколаївській області № 113 призначено службове розслідування за фактом виявлення працівниками патрульної поліції випадку керування транспортним засобом начальником Центрального відділу ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння.

06.02.2017 Миколаївським обласним наркологічним диспансером за результатами токсикологічного дослідження біологічного матеріалу крові ОСОБА_5 складений висновок № 683, відповідно до якого у крові виявлено етанол в концентрації 1,16 г/л (%) (а.с.67).

06.02.2017 начальником ГУНП в Миколаївські області затверджений висновок службового розслідування, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог ст.ст.1,7,8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.18 Закону України "Про національну поліцію", п.2 розд.1, п.1 розд.2, п.3 розд.5 Правил етичної поведінки поліцейських, за порушення вимог транспортної дисципліни, що призвело до виникнення підстав для складання постанови за керування транспортним засобом із забрудненими номерами та адміністративного протоколу за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, пропоновано начальника Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області підполковника ОСОБА_5 звільнити зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію".

06.02.2017 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області № 87/ос позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

13.03.2017 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області № 34/0с ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" (в зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Задовольняючи позов в частині поновлення на посаді, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту знаходження ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та останній не був притягнутий судом до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення. Крім того, суд вважав, що звільнення позивача відбулось під час його тимчасової непрацездатності, що підтверджується довідками поліклініки № 4, в зв'язку із чим оскаржуваний наказ підлягає скасуванню із додаткових підстав.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Проходження служби в поліції відповідно до ст.60 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII врегульовано цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачені окремі підстави для звільнення поліцейського, п. 6 ч.1 - у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Статут).

Відповідно до ст.2 Статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 12 Статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

З'ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку здійснюється в ході службового розслідування, порядок проведення якого визначений ст.14 Статуту та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., зареєстрованої в Мінюсті України 02.04.2013р. за № 541/23073.

За даними службового розслідування та як встановлено в ході судового розгляду дисциплінарний проступок ОСОБА_5 виразився у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, якій мав місце 04.02.2017 та отримав резонансне висвітлення у засобах масової інформації, що підтверджується відеофрагментом новин каналу "Інтер" та роздруківкою інтернетсайту "Николаевские новости" (а.с.75, 197).

Факт вчинення дисциплінарного проступку підтверджується висновком Миколаївського обласного наркологічного диспансеру № 63 від 06.02.2017, в якому зазначено, що за результатами токсикологічного дослідження біологічного матеріалу крові ОСОБА_5 виявлено етанол в концентрації 1,16 г/л (%). Відповідно до ст.251 КУпАП зазначений медичний висновок є доказом, який встановлює наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, та винність позивача в його вчиненні.

Крім того обставини керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння підтверджується поясненнями інспекторів управління патрульної поліції у м.Миколаєві ОСОБА_6 та ОСОБА_7, наданими як в ході службового розслідування (а.с.62-64), так і допитаними в ході апеляційного розгляду справи.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що 04.02.2017 близько 14.00 ними був зупинений транспортний засіб - автомобіль "Kia Sportage", номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 за порушення п.2.9 Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом з номерним знаком, що забруднений). Під час спілкування з ОСОБА_5 патрульні відчули від нього різкий запах алкоголю з порожнини рота, помітили у водія порушення мови, в зв'язку із чим запропонували на місці зупинки автомобіля пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер". ОСОБА_5 заперечував вживання алкогольних напоїв та погодився на проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі. У приміщенні наркологічного диспансеру, куди ОСОБА_5 прибув 04.02.2017 приблизно через півгодини, у останнього відібраний аналіз крові.

Також свідки пояснили, що оскільки результатів аналізу крові станом на 04.02.2017 в них не було, протокол про адміністративне правопорушення вони не складали. Вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху вони не порушували та діяли відповідно до роз'яснень керівництва, відповідно до яких лише після отримання результатів аналізу, який підтверджує стан сп'яніння, вони складають протокол за ст.130 КУпАП. Але коли вони отримали медичний висновок на ОСОБА_5, скласти протокол про адміністративне правопорушення в межах строку, визначеного КУпАП, вони не змогли, так як не знайшли ОСОБА_5, ані за даними реєстрації місця проживання, ані за місцем роботи, де зазначили, що він знаходиться на лікарняному.

Оскільки положення розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом від 07.11.2017 № 1395, не містять обов'язкових вимог щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП до отримання медичного висновку про знаходження водія у стані алкогольного сп'яніння, судова колегія приходить до висновку про правомірність дій патрульних поліцейських, які для складання протоколу про адміністративне правопорушення очкували результати дослідження аналізу крові правопорушника. Враховуючи, що після отримання медичного висновку, якій підтвердив факт знаходження ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння при керуванні транспортним засобом, патрульні не знайшли правопорушника ані за місцем роботи, ані за місцем реєстрації, вірними є доводи відповідача, що протокол про адміністративне правопорушення не складений з поважних причин.

На підтвердження доводів патрульних поліцейських щодо відсутності позивача як за місцем роботи, так і за місце реєстрації, свідчить той факт, що у даній справі позивач зазначає лише місце реєстрації та окремо адресу для поштової кореспонденції, проте не зазначає свого фактичного місця проживання. Крім того, за місце реєстрації кореспонденція суду позивачем не отримувалась, а поверталась за закінченням строку зберігання.

Беручі до уваги, що факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння підтверджений належними доказами, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, та як наслідок, відсутність судового рішення про притягнення ОСОБА_5 до адмінвідповідальності за ст.130 КУпАП, не спростовує факту вчинення ним дисциплінарного проступку, який полягає у вчиненні адміністративного правопорушення у вигляді керування в стані алкогольного сп'яніння транспортним засобом.

Відповідно до ст.7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, в тому числі, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Судова колегія також враховує, що при застосування до позивача дисциплінарного стягнення також враховувалось рішення селекторної наради керівництва ГУНП в Миколаївській області від 08.11.2016 № 1818/01/25-2016 щодо здійснення заходів, направлених на попередження фактів протиправних дій з боку працівників поліції, на якому були присутні, в т.ч. начальники відділів та відділень ГУНП, яким був позивач. Так, згідно п.3.5.2 вирішено довести до відома підпорядкованого особового складу принципову позицію керівництва ГУНП, що у разі виявлення фактів сп'яніння, відносно винних осіб безальтернативно буде прийматися рішення про звільнення з органів поліції.

Частина 1 статті 8 Статуту передбачає, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Оцінюючи викладені обставини, судова колегія приходить до висновку, що вчинення позивачем правопорушення у вигляді керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, навіть у неробочий час, не відповідає положенням наведених статей Статуту, а тому його правомірно звільнено із займаної посади.

Щодо доводів позивача, що його звільнення відбулось під час його тимчасової непрацездатності в зв'язку із хворобою, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно зі статтею 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 08 жовтня 2013 року по справі № 21-250а13 та підлягає врахуванню у судовій практиці.

За обставинами справи позивач з 06.02.2017 по 10.02.2017 знаходився на лікарняному, виданому ДУ "ТМО МВС України по Миколаївській області", що підтверджується листом даної установи від 13.07.2017 № 33/35-16-1 (а.с.170).

Разом з цим, вказані обставини з урахуванням правової позиції Верховного Суду України не перешкоджали прийняттю 06.02.2017 начальником ГУНП в Миколаївській області наказу № 87/ос про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Доводи позивача про звільнення його наказом від 13.02.2017 № 34/ос в період тимчасової непрацездатності, з якими помилково погодився суд першої інстанції, судова колегія вважає хибними.

Так, відповідно до п.2.22 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 та зареєстровану в Мінюсті України 04.12.2001 за № 1005/6196, тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров'я.

У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції.

Пункт 1.9. зазначеної Інструкції визначає, що листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Так, на підтвердження своєї непрацездатності у період звільнення позивачем надані довідка міської лікарні № 4 від 14.04.2017 № 75, з якої вбачається що у період з 13.02.2017 по 14.04.2017 він лікувався з приводу закритого перелому внутрішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення, та довідка від 28.04.2017 № 86, що в період з 18.04.2017 по 28.04.2017 лікувався з діагнозом - лакунарна ангіна (а.с.14).

Проте, позивач не пояснив, з яких причин він змінив лікувальний заклад в момент свого звільнення, враховуючи що до 10.02.2017 року він знаходився на лікарняному у відомчій поліклініці.

Крім того, з листа міської лікарні № 4 від 04.08.2017 № 232 на адресу ГУНП в Миколаївській області вбачається, що довідка про хворобу ОСОБА_5 за місцем вимоги видана невстановленої форми, тому не є документом для визнання його непрацездатним. Крім того, у листі МЛ № 4 зазначено, що ОСОБА_5 відмовився від видачі листка непрацездатності, пояснюючи що є звільненим і не працює (а.с.167).

Судова колегія також враховує вимоги пункту 2.2 Інструкції № 455, відповідно до яких при втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати ЛН особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів.

Якщо непрацездатність триває понад 10 календарних днів, продовження ЛН до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК), яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше ніж 1 раз на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК.

Медична картка хворого ОСОБА_5 з міської лікарні № 4, копія якої знаходиться в матеріалах справи, не містить погодження строку його лікування понад 10 днів лікуючим лікарем (хірургом) спільно із завідуючим відділення (а.с.185-196).

Враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, судова колегія погоджується з доводами апелянта про відсутність належного підтвердження факту тимчасової непрацездатності позивача під час його звільнення.

Оскільки факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку доведено висновком службового розслідування, який ґрунтується на медичному висновку про наявність в крові ОСОБА_5 етанолу в концентрації 1,16 г/л (%), поясненнями свідків, за відсутності факту звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, судова колегія вважає законними та обґрунтованими накази начальника ГУНП в Миколаївській області від 06.02.2017 № 87 о/с, та від 13.02.2017 № 34 о/с, а позов в частині скасування цих наказів таким, що не підлягає задоволенню.

Вимоги щодо поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення, тому задоволенню також не підлягають.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми права, надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв'язку із чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п.3,4 ст.202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207,254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області - задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року - скасувати з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко