Справа № 2а/0270/2156/11
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/2156/11
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сторчака В. Ю. , Сапальової Т.В.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

апелянта - Римара С.В., Бородіна Д.О.

< Текст >

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про скасування окремого положення рішення, -

В С Т А Н О В И В :
У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про скасування окремого положення рішення.

Позовні вимоги заявник мотивував протиправністю дій житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , що полягали у безпідставному зняттю останнього разом із сім`єю з квартирного обліку.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 14.06.2011 року у задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Так, апелянт зауважує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не взято до уваги наявні у справі докази, а саме рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 14.08.2008 року та протест військового прокурора Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону командиру ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджують обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції не враховано п.1.4. Інструкції «Про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» від 30.10.2006 року за №117/13045 та п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей» від 03.08.2006 року №1081 відповідно до яких військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

21.10.2011 року до суду надійшли письмові заперечення житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , у яких відповідач заперечує проти тверджень апелянта та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, окремо наголосивши на тому, що на квартирний облік беруться лише громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті.

Відтак, враховуючи, що апелянт не прописаний за місцем служби, останній не мав права стати на квартирний облік, що у подальшому слугувало підставою для зняття ОСОБА_1 із обліку.

У судовому засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та України з 1985 року по 2005 рік.

Згідно з Наказом № 357 від 16.09.2005 року начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пунктом 67 підпунктом "б" (за станом здоров`я) в зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок фондів МОУ.

Наказом № 252 від 11.11.2005 року командира військової частини НОМЕР_1 , позивача було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з направленням для поставки на військовий облік у запасі до Вінницького ОМВК Вінницької області.

Відповідно до розпорядження начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління полковника ОСОБА_2 , на виконання доручення начальника Головного КЕУ ЗСУ від 29.10.10 року № 303/4/16/1033, комісія здійснила перевірку квартирних справ військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які перебували на той час на квартирному обліку у житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (75 квартирних справ).

Під час перевірки даною комісією встановлено, що три військовослужбовця безпідставно перебувають на квартирному обліку, у т.ч. майор (запасу) ОСОБА_1 .

11.01.2011 року начальником Білоцерківського зонального відділення Військової служби правопорядку підполковником ОСОБА_3 проведено перевірку законності перебування на квартирному обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та встановлено порушення п. 3.4 наказу МО України № 577 від 06.10.06 року "Про затвердження інструкції щодо організації забезпечення і надання військовослужбовцям ЗС України та членам їх сімей житлових приміщень".

Виявлене порушення полягало у тому, що з 10.01.1996 року на квартирному обліку перебуває майор (запасу) ОСОБА_1 , складом сім`ї із чотирьох осіб, який на час постановки на квартирний облік зареєстрований у АДРЕСА_1 .

В подальшому, як досліджено з протоколу № 159 від 02.02.2011 року житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 на повістку денну було винесене питання щодо зняття з квартирної черги по військовій частині НОМЕР_1 майора (запасу) ОСОБА_1 .

Зазначені дії відповідача слугували підставою для звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції за захистом своїх прав та інтересів.

В свою чергу, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з відсутності у діях ВЧ НОМЕР_1 ознак протиправності, а відтак відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, основним доводом на якому базується правова позиція суду першої інстанції є те, що ОСОБА_1 , під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 з попереднього місця служби не виписувався та при зазначеній військовій частині прописаний під час взяття на облік 27.07.2006 року не був, оскільки зареєстрував місце проживання за місцем служби після взяття на облік, а саме 21.11.2007 року.

Відтак, у відповідності до приписів наказу МОУ № 577 від 06.10.2006 року та постанови Ради Міністрів № 470 від 11.12.1984 року, апелянт не мав права ставати на квартирний облік по військовій частині НОМЕР_1 .

Проте до зазначених висновків суду першої інстанції, колегія суддів ставиться критично, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 21 Конституції України права і свободи людини і громадянина є невідчужуваними.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту визначає та встановлює Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року (із змінами та доповненнями), цей Закон також гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі (ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Відповідно до абзацу першого частини 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року (із змінами та доповненнями станом на 04.04.2006 року) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання.

В частині 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Вказана норма Закону України знайшла своє відображення в п. 3.10 Наказу Міністра Оборони України № 577 від 06.10.2006 року "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень".

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (ч.2 ст. 47 Конституції України).

Згідно з п. 3.4 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2006 року за № 1171/13045, для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника) про прийняття на квартирний облік, який підписується членами сім`ї, що проживають разом з військовослужбовцем, мають самостійне право на отримання житла та бажають разом з ним стати на квартирний облік.

До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї (Ф-3); витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги.

Інші документи житлова комісія запитує в разі потреби через командира (начальника) військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Військовослужбовці, які приймаються на квартирний облік на пільгових засадах або користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, зазначають про це у рапорті з доданням до нього відповідних документів.

Відповідно до п. 3.7. Інструкції, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату.

Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, підтверджується Довідкою про перебування на обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданою відповідним квартирно-експлуатаційним органом та командиром військової частини.

Згідно з п. 3.10. Інструкції, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Якщо військовослужбовець, який перебуває на обліку, обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку реєстрації, інший населений пункт, відповідний командир військової частини за проханням військовослужбовця за 6 місяців до звільнення в запас або у відставку за віком подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційного органу необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла. На підставі повідомлення квартирно-експлуатаційного органу про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби.

Він також може скористатися правом отримати житлове приміщення після звільнення з військової служби від виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 3.12. Інструкції передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку в цьому населеному пункті в разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведена норма не містить підстав, які б у даному випадку слугували підставою для зняття апелянта разом із сім`єю з квартирного обліку.

Крім того, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не взято до уваги наявні у матеріалах справи, рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 14.08.2008 року та протест військового прокурора Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону командиру ВЧ НОМЕР_1 .

Зокрема, у мотивувальній частині зазначеного рішення суду звернено увагу на те, що саме згідно з копією протесту військового прокурора від 22.02.2008 року та витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №112 від 28.02.2008 року на виконання цього протесту, апелянта поновлено на квартирному обліку.

Зазначеним рішенням, Рокитнянський районний суду Київської області зобов`язав військову частину НОМЕР_1 передати облікову справу апелянта до квартирно-експлуатаційного відділу м.Біла Церква та зобов`язав квартирно-експлуатаційний відділ прийняти облікову справу і розглянути по суті.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що дане рішення суду набрало законної сили, відтак відповідно до ч.1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 ст. 255 КАС України передбачено, що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Крім того матеріали справи містять протест заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону від 22.02.2008 року № 247, який внесений командиру ВЧ НОМЕР_1 за результатами перевірки з питань дотримання житловою комісією ВЧ НОМЕР_1 вимог житлового законодавства і якою встановлено суттєві його порушення.

Як досліджено з наведеного протесту, житлові умови апелянта не були поліпшені, у зв`язку з чим останній потребував їх поліпшення, а відтак у ОСОБА_1 є всі законні підстави перебувати на квартирному обліку.

В силу частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В той же час згідно з частини 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 198, статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про скасування окремого положення рішення, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, шляхом скасування окремого положення протоколу №159 від 02.02.2011 року засідання Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , в частині зняття майора запасу ОСОБА_1 з квартирної черги по військовій частині НОМЕР_1 та зобовязання Житлову комісію військової частини НОМЕР_1 прийняти житлову справу ОСОБА_1 для постановки на квартирний облік по військовій частині НОМЕР_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі "07" листопада 2011 р. .

Головуючий < Список > Смілянець Е. С.

Судді < Список > Сторчак В. Ю.

< Список > Сапальова Т.В.