Справа № 2-а-159/08/0212
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-159/08/0212 Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Залімського І.Г., Матохнюка Д.Б. < Довідник >

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 лютого 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення , -

В С Т А Н О В И В :
28.01.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Вінниці з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.02.2008 року позов задоволено. Визнано дії командування військової частини НОМЕР_1 неправомірними. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 компенсацію за продовольче забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року в сумі 22987,51 грн., за рахунок джерел, з яких сплачується грошове забезпечення.

Не погоджуючись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом І інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права. За таких підстав, відповідач просить скасувати постанову суду.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції, позивач перебував з 08.07.1988 року по 09.12.2003 року на військовій службі у Міністерстві оборони України, а саме військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд І інстанції дійшов висновку, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" № 316 від 12.03.1996 року, Законів України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач має право на отримання продовольчого забезпечення за період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року в сумі 22987,51 грн.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування постанови суду від 12.02.2008 року, з огляду на наступне.

Судом І інстанції допущено ряд процесуальних порушень, які призвели до невірного вирішення справи.

Так, відкриваючи провадження у справі та вирішуючи її по суті, судом І інстанції не дотримано вимог ст. 18 КАС України, в редакції на час вчинення даної процесуальної дії, яка визначала предметну підсудність даного спору.

Слід відмітити, що предметна підсудність дозволяє розмежувати справи, підвідомчі адміністративним судом, у межах системи адміністративних судів між окремими її елементами.

Положення щодо підсудності у своїй сукупності дають можливість визначити компетентний адміністративний суд для розгляду і вирішення конкретної адміністративної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України, що діяла на час подання позовної заяви, місцевим загальним судам як адміністративним були підсудні наступні категорії спорів: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як видно з матеріалів позовної заяви за предметом спору розгляд даної справи не віднесений до компетенції місцевого загального суду як адміністративного.

При цьому, питання підсудності досліджується судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі (п. 4 ч. 1 ст. 107 КАС України).

В тому ж випадку, коли відкрито провадження у справі без дотримання правил предметної підсудності, то суд, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 22 КАС України, в редакції на час вчинення даної процесуальної дії, повинен передати її на розгляд належного адміністративного суду, незалежно від того на якому етапі провадження у І інстанції виявлено порушення правил предметної підсудності. В тому ж випадку, якщо порушення правил предметної підсудності виявлено в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, в редакції на час вчинення даної процесуальної дії, рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Таким чином вищевказані обставини вже являються підставою для скасування постанови суду від 12.02.2008 року.

Також, як встановлено з матеріалів справи у ній відсутня ухвала про відкриття провадження у справі. Разом з тим, наявна ухвала суду від 28.01.2008 року якою призначено попереднє судове засідання на 12.02.2008 року. Однак, всупереч вимог ст. 121 КАС України, у справі відсутнє рішення прийняте за наслідками підготовчого провадження. Натомість постанова суду також датована 12.02.2008 року. Проте, така постанова могла бути прийнята судом І інстанції лише за наявності умов, що визначені ч. 4 ст. 121 КАС України, а саме якщо під час попереднього провадження відповідач визнав позов. Разом з тим цього не відбулось, оскільки відповідач взагалі не з`явився у судове засідання, а також надав заяву, в якій зазначає що не визнає позовних вимог (а.с. 19).

Все вищевказане, свідчить про порушення судом І інстанції вимог статті 159 КАС, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про порушення судом І інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження, а тому постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, в редакції що діє станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Проаналізувавши законодавство що регулює спірні правовідносини, вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що з березня 2000 року законодавством призупинено виплату компенсації замість не отриманих продовольчих пайків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною 2 статті 9 Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 12 березня 1996 року №316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ».

Дію частини 2 статті 9 вказаного Закону призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

Закон не передбачав отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», яка також не передбачала компенсації за продовольче забезпечення.

Тобто грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України в період з 20 грудня 1991 року по 11 березня 2000 року.

Натомість позивач просить стягнути грошову компенсацію за продовольче забезпечення у період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КАС України, питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

Скасовуючи постанову суду від 12.02.2008 року та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що поворот виконання не можливий, в силу ст. 266 КАС України, оскільки відсутні докази, які б вказували на повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю .

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 лютого 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, - скасувати , прийняти нову постанову .

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій незаконними та стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий < Список > Мельник-Томенко Ж. М.

Судді < Список > Залімський І. Г.

< Список > Матохнюк Д.Б.

< Список >

< Список >