Справа № 816/1873/17
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1873/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Дубінчина О.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-Трансбуд" до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП-Трансбуд» (далі по тексту- позивач, ТОВ "ТОП -Трансбуд") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту- відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 № НОМЕР_1 та від 19.07.2017 № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні сум податкового кредиту та витрат є хибними та такими, що базуються на суб'єктивних припущеннях перевіряючих і не мають належного документального підтвердження, та тим, що позивач не несе відповідальності за порушення податкової дисципліни та організацію ведення господарської діяльності його контрагентами /а.с. 5-12 т. 1, а.с. 51-52 т. 3/.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на порушення податкової дисципліни контрагентом позивача (ТОВ «Анрейд»), на неможливість встановлення походження товару, реалізованого позивачу ТОВ "Анрейд", на відсутність у позивача певних первинних документів, які б підтверджували реальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Анрейд» та ТОВ «Магніт Трейд»), та на встановлення вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 у справі № 537/544/17 факту створення ТОВ «Строй ОСОБА_5» (контрагента позивача за договором поставки від 24.02.2016 № 24/02) з метою здійснення фіктивної діяльності /а.с. 109 -113 т. 2/.

У судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали доводи та вимоги, викладені ними відповідно у позовній заяві та письмових запереченнях до позову.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП-Трансбуд» пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом - 32738512, знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) у Кременчуцькій ОДПІ з 18.12.2003 /а.с. 18,19 т. 1/.

У період з 02.06.2017 по 23.06.2017 Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТОП-Трансбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2016.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оспорюються.

За результатами цієї перевірки складено акт від 03.07.2017 № 897/16-31-14-01-10/32738512, в якому зафіксовані порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.3 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України внаслідок :

-заниження податку на додану вартість на загальну суму 455950,00 грн, у тому числі за березень 2015 року у сумі 2 177,00 грн, за серпень 2015 року у сумі 4600,00 грн, за вересень 2015 року у сумі 5200,00 грн, за лютий 2016 року у сумі 27306,00 грн, грудень 2016 року у сумі 416667,00 грн;

-заниження податку на прибуток на загальну суму 35324,00 грн, у тому числі за 2015 рік у сумі 10779,00 грн, за І квартал 2016 року у сумі 24575,00 грн /а.с. 20-53 т. 1/.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 19 липня 2017 року:

-№ НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569937,50 грн /за основним платежем 455950,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 113987,50 грн /а. с. 14,15 т.1/.

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 41497,75 грн /за основним платежем 35354,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6143,75 грн /а. с. 16,17 т. 1/.

Як слідує з акту перевірки та заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується: 1) на відсутності у позивача товарно-транспортних накладних або інших документів на перевезення бітуму товариством з обмеженою відповідальністю «Анрейд»; 2) на відсутності у позивача сертифікатів відповідності і паспортів на придбані у ТОВ «Анрейд» бітум та у ТОВ «Магніт-Трейд» бітум і автошини; 3) на обставині неподання до контролюючого органу податкової звітності товариством з обмеженою відповідальністю «Анрейд», яка б підтверджувала наявність у цього товариства основних фондів, трудових ресурсів та придбання бітуму, реалізованого позивачу, у ланцюгу постачання до виробника; 4) на встановленні вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 у справі № 537/544/17 факту створення ТОВ «Строй ОСОБА_5» (контрагента позивача за договором поставки від 24.02.2016 № 24/02) з метою здійснення фіктивної діяльності.

Інших підстав для збільшення позивачу сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість і податку на прибуток та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, акт перевірки у собі не містить.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених фіскальним органом в основу оскаржуваних податкових повідомлень- рішень, а також відображених ним в акті перевірки від 03.07.2017 № 897/16-31-14-01-10/32738512 суджень, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, суд виходить з такого.

Правовідносини з приводу справляння податку на прибуток та податку на додану вартість унормовані Податковим кодексом України (у відповідних редакціях кодексу).

Так, згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

За правилом пункту 198.1 статті 198 згаданого Кодексу до податкового кредиту з податку на додану вартість відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу, а за правилом пункту 198.2 цієї статті- датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (роботи, послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 ПК України/.

Не відносяться, згідно з вимогами пункту 198.6 цієї ж статті, до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів /послуг підстовою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладене, право на формування податкового кредиту платнику податку на додану вартість надається за наявності належним чином оформлених податкових накладних.

Також пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правовий аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що підставою для формування показників податкової звітності є належним чином оформлені первинні документи та інші документи, що пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи /частина 1/.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг /частина 2/.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 14.01.2015 у справі № К/9991/72258/12, від 21.10.2014 у справі № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 у справі № К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (статті 1, 4) пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом укладання угоди (договору), а зі зміною активів, зобов'язань та капіталу підприємства, тобто з фактичним рухом активів і коштів. Відтак, документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, будуть мати силу первинних документів лише у разі фактичного (реального) здійснення господарських операцій.

Як слідує із матеріалів справи, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «Анрейд» укладено договір поставки бітуму від 12.12.2016 № 33.

На підтвердження фактичності поставки бітуму позивачем до перевірки та до матеріалів справи надано належним чином завірені копії видаткової накладної від 26.12.2016 № 68, податкової накладної від 26.12.2016 № 7, договору відступлення права вимоги від 28.12.2016 № 33/16, договору відповідального зберігання від 02.12.2016 № 27, акту приймання-передачі на зберігання від 26.12.2016, платіжного доручення від 13.12.2016 № БВ-0000221 та доказів подальшої реалізації придбаного бітуму третім особам /т. 1, а.с. 1-15 т. 2, а.с. 65-72 т. 3/.

Зауважень до змісту та форм складених первинних документів відповідач не висував.

Також відповідачем не заперечувалось, що податкова накладна зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних та виписана платником податку на додану вартість.

Отже, податкова накладна від 26.12.2016 № 7 є підставою для віднесення суми ПДВ до складу податкового кредиту позивача за грудень 2016 року.

Дійсно, позивачем до перевірки та до матеріалів справи не надано товарно-транспортної накладної на перевезення бітуму від ТОВ «Анрейд». Проте, позивач і під час перевірки, і під час розгляду справи у суді наполягав на тому, що відповідно до умови договору постачання від 22.12.2016 № 33 передача бітуму від постачальника відбувалась на складі, де він постачальником зберігався, а потім бітум був переданий позивачем на зберігання ТОВ «Хінтертукс» за договором відповідального зберігання від 02.12.2016 по акту прийому-передачі від 26.12.2016 на складі зберігача, тобто транспортування бітуму від постачальника позивачу та від позивача зберігачу не відбувалось і тому не було необхідності оформлювати ТТН. Підтвердженням можливості зберігання ТОВ «Хінтертукс» бітуму є договір суборенди ємкостей для зберігання нафтопродуктів за адресою: Кременчуцький район, с. Сосновка, вул. Панфілова, 30, який наявний у матеріалах справи /а.с. 100 т.1/.

Також позивачем надано до матеріалів справи копії сертифікату відповідності на бітум та паспортів якості № 346, 365, 371, 376, 380 /а.с. 102-107 т.1 /.

Щодо судження відповідача про те, що неподання ТОВ "Анрейд" декларації з податку на прибуток за 2016 рік, форми 1 "Баланс", форми 2 "Звіт про фінансовий стан" та Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ свідчить про відсутність у товариства основних фондів, трудових ресурсів та факту придбання бітуму, реалізованого позивачу, що у свою чергу унеможливлює встановлення походження товару та постачальників у ланцюгу поставок до виробника, суд зазначає наступне.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків в результаті діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 № К/800/9553/15.

У силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач та його контрагент є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом норм Податкового кодексу України позивач та ТОВ «Анрейд» є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин межі юридичної відповідальності кожного платника, яка відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим. За умови допущення постачальником у ланцюгу постачання товару /надання послуги/ певних порушень податкового законодавства ці обставини тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Слушність наведеного висновку адміністративного суду підтверджується правозастосовчою практикою:

- Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03),

-Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08; постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10; постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення; постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим для адміністративного суду у силу приписів статті 8 та статті 244-2 КАС України.

Отже, встановлені перевіркою порушення податкової дисципліни з боку ТОВ «Анрейд» не є беззаперечним свідченням фіктивності господарських операцій, а відтак не спричиняють втрату первинними документами, складеними на виконання господарських операцій, юридичної сили і доказовості.

Cуд зауважує, що належними та допустимими у розумінні статті 70 КАС України доказами факту вчинення платником податків фіктивного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду у кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті перевірки фактами діяльності ТОВ «Анрейд»; доказів наявності обвинувального вироку суду; рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно, сумнівність у реальності вчинення господарських операцій за участю ТОВ «Анрейд», до якої прийшов контролюючий орган на підставі відомостей, що містяться в АІС «Податковий блок», не сприймається судом як преюдиціальна обставина, адже така аналітично-інформаційна система не наділена правовим статусом преюдиціального доказу ані частиною 4 статті 72 КАС України, ані будь-якою іншою нормою.

Фактичність господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Магніт-Трейд» за договором поставки (автошин) від 25.03.2015 № 37-Ш позивачем підтверджено видатковими накладними від 31.03.2015 № МА-0024, від 10.08.2015 № МА-0091, від 30.09.2015 № МА-0142; податковими накладними від 29.09.2015 № 112, від 06.08.2015 № 21 та № 22, від 26.03.2015 № 44; банківськими виписками від 26.03.2015 № БВ-0000051, від 06.08.2015 № БВ-0000142, від 29.09.2015 № БВ-0000179 та доказом використання автошин у власній господарській діяльності - актом списання від 26.11.2015 № СпТ-000130 /а.с. 46-68 т.2, а.с. 63 т. 3/.

Зауважень до змісту та форм цих первинних документів відповідач також не висував.

Не заперечувався відповідачем і той факт, що податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних та виписані платником податку на додану вартість.

Отже, податкові накладні від 29.09.2015 № 112, від 06.08.2015№ 21 та № 22 та від 26.03.2015 № 44 є підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту за березень, серпень та вересень 2015 року.

Щодо посилання в акті перевірки на встановлення вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 у справі № 537/544/17 факту створення ТОВ «Магніт -Трейд» з метою здійснення фіктивної діяльності, то представником відповідача у судовому засіданні визнано, а текстом вказаного вироку підтверджено, що вирок суду не містить будь-яких висновків щодо ТОВ «Магніт-Трейд» і тому інспекторами контролюючого органу помилково зазначено в акті перевірки ТОВ «Магніт-Трейд» у контексті встановлених вироком Крюківського районного суду міста Кременчука обставин /а.с. 73-80 т. 3/.

З пояснень представників позивача, наданих у судовому засіданні, помилковим є і зазначення на стор. 13 акту перевірки податкової накладної від 26.03.2015 № 43 на поставку ТОВ «Магніт-Трейд» бітуму, оскільки останній позивачем у вказаного товариства не придбавався. А відтак, на думку позивача, висновок контролюючого органу про відсутність у позивача сертифікату відповідності та паспорту якості на бітум за вищевказаним договором поставки від 25.03.2015 є безпідставним. Представник відповідача вказані позивачем обставини не спростував.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно збільшив позивачу суми грошових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість за господарськими операціями позивача з ТОВ «Анрейд» та ТОВ «Магніт-Трейд».

З огляду на це, підлягає визнанню протиправними та скасуванню:

-податкове повідомлення рішення від 19.07.2017 № 6881401 у частині збільшення ТОВ «ТОП-Трансбуд» грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 535805,00 грн, у тому числі за податковим зобовязанням на суму - 428644,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією на суму - 107161,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 № НОМЕР_1 у частині збільшення ТОВ «ТОП-Трансбуд» грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток на суму 10779,00 грн (податкове зобовязання).

Стосовно фактичності господарської операції щодо поставки бітуму дорожнього за договором від 24.02.2016 № 24/02, укладеним позивачем з ТОВ «Строй ОСОБА_5» та підтвердженим складанням таких документів як видаткова накладна від 25.02.2016 № 25/02, податкова накладна від 25.02.2016 № 1, товарно-транспортна накладна від 25.02.2016 № 25/02, банківські виписки від 25.02.2016 № БВ-0000024, від 09.03.2016 № БВ-0000031, від 18.04.2016 № БВ-0000055, від 29.04.2016 № БВ-0000064, суд зазначає наступне.

У матеріалах справи міститься копія вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 у справі № 537/544/17 (провадження № 1-КП/537/88/2017), який набрав законної сили 03.04.2017, по обвинуваченню ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 28, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України.

Вказаних осіб визнано винними у вчиненні правопорушень за частиною 2 статті 205 КК України та призначено покарання у вигляді штрафів.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини 4 статті 72 згаданого Кодексу вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом цієї статті преюдиціальними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Вказаним вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області встановлено, «що у період часу з 01.01.2015 по 28.07.2016 з метою незаконного збагачення ОСОБА_6 організував діяльність організованої злочинної групи, до складу якої увійшли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою прикриття незаконної фіктивної діяльності із незаконного формування податкового кредиту; одержання готівки та валових витрат з податку на прибуток, без наміру здійснення статутної діяльності підприємства, шляхом створення нових юридичних осіб та придбання раніше створених юридичних осіб, у тому числі ТОВ «Строй ОСОБА_5».

Так, реалізовуючи спільний злочинний умисел, у періоди часу з січня 2015 по липень 2016 для досягнення результату заздалегідь розробленого плану вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у порушення статей 81, 87, 89 Цивільного кодексу України, статей 56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України та статей 8, 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" з метою прикриття незаконної діяльності придбали шляхом державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу підприємства транзитно-конвертаційної спрямованості: ТОВ «Строй ОСОБА_5» ( та інші, не маючи мети здійснення будь-якої реальної фінансово-господарської діяльності, пов'язаної з виробництвом чи реалізацією товарів (робіт, послуг), тобто без наміру здійснення статутної діяльності підприємств.

У серпні 2015 року реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи у складі організованої злочинної групи, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_9 (відносно якої матеріали виділено у окреме кримінальне провадження), за грошову винагороду, вчинити дії щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, тобто придбання суб'єкту підприємницької діяльності ТОВ «Строй ОСОБА_5» (), повідомивши при цьому, що фінансово-господарську діяльність остання здійснювати не буде. На дану пропозицію ОСОБА_9 погодилась, при цьому наміру здійснювати реальну господарську діяльність, пов'язану із виробництвом чи реалізацією товарів (робіт, послуг) не мала.

Після складання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9 установчих документів, ОСОБА_7 з метою перереєстрації ТОВ «Строй ОСОБА_5» () на ОСОБА_9 подано до реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області документи, необхідні для реєстрації змін до відомостей про юридичну особу: реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи по ТОВ «Строй ОСОБА_5» від 05.08.2015, договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ОСОБА_5» від 04.08.2015, протокол №04/08-15 загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ОСОБА_5» від 04.08.2015, статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ОСОБА_5», затверджений Загальними Зборами Учасників Товариства протоколом №04/08-2015 від 04.08.2015 та зареєстрований 05.08.2015 за №8008998 в Державного реєстратора, реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб підприємців по Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй ОСОБА_5» від 05.08.2015, протокол №04/08-15 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ОСОБА_5» від 04.08.2015, наказ №1 по Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй ОСОБА_5» на призначення директором підприємства ОСОБА_9 від 05.08.2015».

Відповідно до статті 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 27.06.2017 у справі № 2а-6549/11/1470, статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 1 грудня 2015 року у справі № 21-3788а15 та від 12.01.2016 у справі за позовом науково-виробничого приватного підприємства «Пласт» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права /частина 1/.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права /частина 2/.

Таким чином, статус контрагента позивача - ТОВ "Строй ОСОБА_5 "- як фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції цього підприємства з ТОВ «ТОП- Трансбуд» не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського та податкового обліку.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність збільшення позивачу грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 34132,50 грн, у тому числі за основним платежем 27306,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією - 6826,50 грн /згідно податкового повідомлення-рішення від 19.07.2017 № / та з податку на прибуток на загальну суму 30718,75 грн, у тому числі за основним платежем 24575,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією 6143,75 грн/ згідно податкового повідомлення-рішення від 19.07.2017 № /.

Отже, у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити, а позов задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Беручи до уваги те, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір у сумі 9171,53 грн та при цьому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 535805,00 грн із загальної суми позовних вимог 611435,25 грн, то сума судового збору відповідно до задоволеної частини вимог складає 8198,76 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 8198,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7 - 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП -Трансбуд» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 № НОМЕР_1 та від 19.07.2017 № НОМЕР_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2017 № НОМЕР_2 про визначення ТОВ «ТОП-Трансбуд» грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у загальній сумі 535805,00 грн, у тому числі за податковим зобовязанням у сумі 428644,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією у сумі 107161,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2017 № НОМЕР_1 про визначення ТОВ «ТОП-Трансбуд» грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток за податковим зобовязанням у сумі 10779,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП -Трансбуд» (ідентифікаційний код 32738512) витрати зі сплати судового збору у сумі 8198 (вісім тисяч сто дев'яносто вісім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст складено 11 грудня 2017 року.

Суддя Н.І. Слободянюк