Справа № 805/3954/17-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. Справа №805/3954/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:12год.31хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті
Донецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді Зеленова А.С., секретаря Кононенко В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Військової частини польова пошта НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати підйомної допомоги, зобов`язання виплатити підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення, зобов`язання здійснити виплату грошового забезпечення за час затримки належних при звільненні платежів за період з 05.12.2016 по 05.11.2017,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати підйомної допомоги, зобов`язання виплатити підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення, зобов`язання здійснити виплату грошового забезпечення за час затримки належних при звільненні платежів за період з 05.12.2016 по 05.11.2017/а.с.3-4/.
Позов мотивовано тим, що в порушення вимог ч. 3 ст.9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей йому не виплачено підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення. Вимоги в частині застосування до відповідача заходів відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивач обґрунтовував посиланням на ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.
Просив суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги; зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі грошового забезпечення; зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення за час затримки належних йому при звільнені сум за період з 05.12.2016 по 05.11.2017 /а.с.4-5/.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав, письмових заперечень з доказами, що обґрунтовують його позицію або пояснень суду не надавав. Конверт з рекомендованим повідомленням про вручення повернувся на адресу суду з позначкою «за даною адресою не значиться»/а.с.27/.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження.
Враховуючи, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, зважаючи на відсутність визначених ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання по справі не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.
Військова частина НОМЕР_2 входить до складу Міністерства оборони України, є юридичною особою, код 24982864.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 травня 2016 року проходив військову службу у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді командира гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки /а.с.9-10/.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , старшого солдата ОСОБА_1 , командира гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки звільнено з військової служби за підпунктом ж (які вислужили строк військової служби за контрактом укладених на умовах передбачених абзацом 2 частини 3 цього Закону) ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у запас /а.с11/.
05 грудня 2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.
Однак, в день виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 повного розрахунку грошовим забезпеченням не відбулося.
Так, листом фінансово-економічного управління Командування сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України від 25.09.2017 вих.№116/14/3/3468 підтверджується факт нарахування позивачу підйомної допомоги (у зв`язку з призначенням на посаду та переїздом до нового місця служби) в розмірі 7258грн./а.с.12-13/.
Листом Військової частин польова пошта НОМЕР_1 від 03.06.2017 №216 повідомлено, що рішення міністра оборони України про виплату матеріальної допомоги за 2016 в військову частину пп НОМЕР_1 не надходила, матеріальна допомога за 2016 рік нікому із особового складу частини не виплачувалась /а.с.19-20/.
Відповідно до ч.9 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абз.3 п.242 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Зброїних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Положеннями статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей, що визначено п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2011.
П.1 ч.3 ст.9-1 Закону № 2011 встановлено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Інструкція про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2001 року за №940/6131 (далі Інструкція №370).
Згідно з п.1 Інструкції №370 особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги. У разі призначення на посади або передислокації військової частини (підрозділу) в ті місцевості, де чинним законодавством України передбачена виплата підвищених посадових окладів, підйомна допомога виплачується з урахуванням підвищених посадових окладів п.2 Інструкція №370.
У зв`язку з передислокацією загону морської охорони з м. Обільне до м. Маріуполя через відсутність житлової площі за новим місцем служби військовослужбовця, ОСОБА_1 має право на отримання підйомної допомоги.
З огляду на нарахування та невиплату позивачу підйомної допомоги з причини відсутності коштів не може вважатися добросовісною та розсудливою поведінкою відповідача в розумінні п.п.5-6 ч.3 ст.2 КАС України.
Порушене право позивача має бути відновлено шляхом зобов`язання Військової частини польова пошта НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу ї у зв`язку з передислокацією до Інструкції № 370 та задоволення цієї частини позовних вимог.
З приводу позовних вимог, які стосується відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державним символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок та військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни, що визначено ч.1 ст.2 Закону № 2232.
Згідно з ч.2 ст.2 Закону № 2232 порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження військової служби затверджений Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Зброїних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Згідно зі ст.1 Кодексу законів про працю України його чинність поширюється на працівників. При цьому військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з військовими частинами, а проходять особливий вид публічної служби, перебуваючи на державному забезпеченні.
Військовослужбовці правового статусу працівник не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, Кодекс законів про працю України на них не поширюється, а тому його норми, зокрема ст.ст.116, 117 цього Кодексу, не можуть поширюватись на відносини між військовим частинами та військовослужбовцями з приводу питань, які випливають з відносин проходження військової служби.
Крім того, згідно з абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.
Також слід зазначити, що згідно зі ст.ст.6, 10 Закону № 661 відповідач не є підприємством, установою чи організацією це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Спеціальне законодавство, яке регулює порядок проходження військової служби, не передбачає виплату компенсації за час затримки розрахунку, а положення трудового законодавства, в тому числі ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з законодавством військовослужбовці отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення. Структуру грошового забезпечення військовослужбовців визначено ст.9 Закону № 2011, відповідно до якої до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців упорядковано постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
При цьому підйомна допомога до складу грошового забезпечення військовослужбовців не входять.
Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення за час затримки належних йому при звільнені сум за період з 05.12.2016 по 05.11.2017 , не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.
В даному випадку порушене право, яке б потребувало судового захисту, у позивача відсутнє.
Згідно з ч.1 ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п.п.1-2 ч.2 ст.162 КАС України).
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись Конституцією України, ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати підйомної допомоги, зобов`язання виплатити підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення, зобов`язання здійснити виплату грошового забезпечення за час затримки належних при звільненні платежів за період з 05.12.2016 по 05.11.2017 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги.
Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі грошового забезпечення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанову прийнято в нарадчій кімнаті 05 грудня 2017 року.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 07 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі відкладення складання постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зеленов А.С.