Справа № 2-а-1414/11/0229
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1414/11/0229
Головуючий у 1-й інстанції: Задорожний В.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В.

ОСОБА_2 < Довідник >

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивач : ОСОБА_3

відповідач (апелянт) : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції на постанову Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції про визнання неправомірними дій, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Чечельницького районного суду Вінницької області з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції про визнання неправомірними дій.

Постановою Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 травня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено повністю, а саме визнано неправомірними дії державного виконавця Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції ОСОБА_5 по відкриттю провадження з виконання вимоги № Ф-195-У від 26 листопада 2010 року управління Пенсійного фонду України у Чечельницькому районі Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 680,76 грн. та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2011 року з виконання вимоги № Ф-195-У від 26 листопада 2010 року управління Пенсійного фонду України у Чечельницькому районі Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 680,76 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 травня 2011 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вищевказаного адміністративного позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необєктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

В судовому засіданні позивач не підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її, надавши суду додаткові пояснення з цього приводу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28 березня 2011 року відділом Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання вимоги управління Пенсійного фонду України у Чечельницькому районі Вінницької області № 195-7 від 26 листопада 2011 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі в редакції чинній на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2011 року ВП № 25435026) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

В силу положень частин 3 та 4 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чинних на дату винесення вимоги № Ф-195-У від 26 листопада 2010 року територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Вимога про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. При цьому в разі наявності у страхувальника одночасно із зобов'язаннями із сплати недоїмки зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами, у тому числі зобов'язань за іншими рішеннями суду, стягнення недоїмки здійснюється в першу чергу і має пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями та стягненнями (крім зобов'язань щодо виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та витрат, пов'язаних з виконанням судових рішень із стягнення недоїмки). Це правило також застосовується в разі стягнення недоїмки за рахунок майна страхувальника, у тому числі майна, що перебуває в податковій заставі, а також у разі стягнення недоїмки із страхувальника, щодо якого порушено справу про банкрутство.

За правилами статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У відповідності ж до положень пункту 8 частини 2 вказаної статті, рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу - підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Стаття 21 Закону України "Про виконавче провадження" регламентує строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, зокрема, виконавчі документи, які не віднесені до категорії виконавчих листів та інших судових документів, посвідчень комісій по трудових спорах, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть бути пред'явлені до виконання - протягом року, якщо інше не встановлено законом.

В силу статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

2-1) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

3) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до підпунктів 1,3 частини 3 статті 2 КАС України, згідно якої у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до статтей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог та вважає, що відкривши 28 березня 2011 року виконавче провадження з примусового виконання вимоги управління Пенсійного фонду України в Чечельницькому районі Вінницької області виданої 16 листопада 2010 року, відповідач діяв у спосіб, у межах та на підставі повноважень передбачених Конституцією та законами України, а також обґрунтовано. Крім того, відповідачем у відповідності із вимогами частини 2 статті 71 КАС України доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови, а відтак підстави для її скасування відсутні.

Крім того колегія суддів вважає за потрібне відмітити, що судом першої інстанції порушено правила предметної підсудності.

Адміністративні справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби учасниками виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, відносяться до предметної підсудності місцевих (окружних) адміністративних суддів (ч.2 ст.18 КАС України), оскільки відповідачем у таких справах є відповідний орган державної виконавчої служби, незалежно від того оскаржується рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже підстав для задоволення позову ОСОБА_3 не має.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як прийняте з порушення норм матеріального права та необґрунтованим при неповному зясуванні обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржувану постанову належить скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції задовольнити повністю .

Постанову Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції про визнання неправомірними дій, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до Відділу Державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції про визнання неправомірними дій.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "14" листопада 2011 р. .

Головуючий суддя < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_6

< Список > ОСОБА_2

< Список >

< Список >