Справа № 348/2384/17
Суддя: Міськевич О.Я.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 348/2384/17

11 грудня 2017 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання відповідача до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання відповідача до вчинення певних дій, в якому проситьвизнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного ФондуУкраїни в Івано-Франківської області протиправними в частині відмови йому зарахувати стаж роботи в органах прокуратури для визначення 90 відсотків суддівської винагороди при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці та нарахувати до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді, стаж роботи на прокурорських посадах з 26.10.1983 р. по 02.09.1996 р., провести нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання та в збільшеному на 20 відсотків розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з моменту призначення довічного грошового утримання судді, а також зобовязати Надвірнянське об»єднане управління Пенсійного Фонду України при проведенні розрахунку та визначені розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді врахувати нараховану та виплачену йому матеріальну допомогу в 2017 році в сумі 16000 грн. та вихідну допомогу при звільненні судді у відставку в сумі 86400 грн., стягнути судові витрати понесені стягнути в його користь.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він рішенням Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року звільнений з посади судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду у відставку.

З 20.09.2017 року йому призначено довічне грошове утримання судді у відставці із посадового окладу 28800 грн в розмірі 23040 грн, що складає 80 відсотків посадового окладу діючого судді на відповідній посаді та перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному Управлінні ПФУ Івано-Франківської області.

З таким розрахунком розміру довічного грошового утримання судді у відставці він не погоджується, оскільки при його обчисленні відповідачем безпідставно не враховано стаж його роботи в органах прокуратури Івано-Франківської області, який складає 12 років 10 місяців 9 днів та дає право при виході судді у відставку, бути зарахованим до стажу роботи судді, який дає право на відставку та проведення відповідних нарахувань довічного грошового утримання. При врахуванні відповідачем його стажу роботи в органах прокуратури, його стаж, що дає право на відставку судді, складав би більше 25 років, а розмір довічного грошового утримання повинен становити 90 відсотків посадового окладу діючого судді, з врахуванням надбавок по 2 відсотки за кожний рік роботи понад 20 років, але не більше 90 відсотків, а не 80, як це проведено в розрахунку Відповідача.

Також йому не нарахувається до розміру довічного грошового утримання 20 % надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського незважаючи на те, що він проживає в с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та 25.09.2017 р. йому надано статус особи, яка проживає на території населеного пункту, який має статус гірського. Крім того при розрахунку довічного грошового утримання не враховані матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадоваого окладу 16000 грн. та вихідна допомога в розмірі 86400 грн.

Не погоджуючись із розміром щомісячного довічного утримання, він 26.09.2017 р. звернувся із відповідною заявою до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. Однак йому було відмовлено у такому перерахунку з посиланням на ст. 131 Закону України № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, якою визначено виключний перелік посад, робота на яких зараховуються до стажу роботи на посаді судді, куди стаж роботи на прокурорських посадах не входить, тому підстав для враховування такого стажу не має. Також вважають, щоматеріальна допомога на оздоровлення не передбачена ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року, а тому підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання відсутні. З приводу доплати в розмірі 20 % як жителю гірського населеного пункту відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів" Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області надана відповідь з посиланням на те, що згідно із ст. 6 Закону Ураїни «про статус гірських наслених пунктів в Ураїні» від 15.02.1995 р. не передбачено збільшення на 20 відсотків розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

Вважає відмову Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ від 07.11.2017 року неправомірною та такою, що звужує його право на соціальне забезпечення. Просить задоволити позов в повному об'ємі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 21.11.2017р. у справі було відкрито скорочене провадження.

Відповідачу у передбаченому законом порядку було направлено позовну заяву та надано строк для подачі письмових заперечень проти позову.

З письмових заперечень представника Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України вбачається, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначено з 20.09.2017 року в розмірі 23040 грн., що становить 80 відсотків від суддівської винагороди 28800 грн. з урахуванням стажу роботи на посаді судді 20 років 6 місяців 18 днів.

Статтею 131 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі -Закон) визначено вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, а саме:

1)судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2)члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3)судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Виходячи з вищенаведеного, зарахувати стаж роботи на прокурорських посадах для визначення відсотку заробітку при призначенні щомісячного довічного грошового утримання немає підстав.

Відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 р. № 3-1, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 200/14891 (із змінами) для призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці позивачу видана Івано-Франківським окружним адміністративним судом 20.09.2017 року № 43 довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 28800 грн. В довідку не було включено виплачену грошову допомогу на оздоровлення в 2017 році. А тому немає підстав для врахування допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу 16000 грн., яка виплачена позивачу в 2017 році згідно з довідкою, виданою Івано-Франківським окружним адміністративним судом 12.10.2017 року № 47 при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (№56/95-ВР від 15.02.1995р.) не передбачено збільшення на 20 відсотків розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці без встановлення підвищення за проживання в гірському населеному пункті. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач рішенням Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року звільнений з посади судді Івано-Франківського окружного адміністративног суду у відставку (а.с. 9-11, 17).

Згідно з повідомленням Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Позивачу ОСОБА_1 з 20.09.2017 року призначено довічне грошове утримання судді у відставці із посадового окладу 28800 грн. в розмірі 23040 грн., що складає 80 відсотків посадового окладу діючого судді на відповідній посаді (а.с. 13, 15-16).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 29.05.1975 року по 15.06.1977 року проходив службу в лавах Радянської армії. З 01.09.1977 року по 27.06.1982 року навчався стаціонарно на юридичному факультеті Львівського державного національного університету ім. І.Франка.

Позивач з 26.10.1983 року по 02.09.1996 року працював на посадах помічника прокурора Рогатинського району, прокурора відділу загального нагляду, старшого прокурора відділу по нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, старшого помічника прокурора Івано-Франківської області, заступника прокурора м. Івано-Франківська. Загальний стаж роботи в органах прокуратури складає 12 років 10 місяців 9 днів. Половина терміну навчання у вищому навчальному закладі - 2 роки 6 місяців 14 днів, період проходження строкової військової служби - 2 роки 16 днів (а.с. 12).

З 21.02.1997 року по 13.10.2008 рік позивач працював на посаді судді Арбітражного суду Івано-Франківської області, з 13.10.2008 року по 14.10.2010 року суддя окружного адміністративного суду міста Києва, а з 27.10.2010 року по 19.09.2017 року суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Загальний стаж роботи на посаді судді складає 20 років 6 місяців 18 днів. З врахуванням стажу роботи в органах прокуратури, стаж позивача, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання складає 33 роки 4 місяці 27 днів (а.с. 12).

Згідно листа Державної судової адміністрації України за №17-8/11 від 04.01.2011 року у ДСАУ розглянуто лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду щодо призначення судді ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання як працюючом у судді і визначено, що стаж роботи, який може бути врахований для призначення щомісячного грошового утримання, станом на 29.112010 року становить:

- на посаді судді 13 років 10 місяців 9 днів;

- робота в органах прокуратури 12 років 10 місяців 6 днів;

- половина терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 6 місяців 16 днів; (а.с. 19).

Всього, як визначено ДСАУ, стаж роботи судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, станом на 29.11.2010 року становить 29 років 2 місяці 29 днів (а.с. 19).

У відповідності до ч. 4 ст. 43 Закону України « Про статус суддів», наказом № 02-ОС від 12 січня 2011 року голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду судді ОСОБА_1 було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітньої плати з 29 листопада 2010 року, яке виплачувалось по 31 грудня 2011 року судом, а пізніше було переведено до ПФУкраїни (а.с. 20).

Таким чином розмір щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків його заробітної плати був визначений в установленому законом порядку ще в січні 2011 року (а.с. 20).

Згідно довідки Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 р. позивачу при наданні щорічної оплачувальної відпустки була нархована допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 16000 грн., з якої утримано податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та нарахований і сплачений податок до Державної подадкової інспекції в м. Івано-Франківськ єдиний соціальний внесок (а.с. 23).

Згідно довідки Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2017 р. за № 50 позивачу нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 86400 грн. 00 коп. (а.с. 24).

Копією посвідчення від 25.09.2017 р. НОМЕР_1, підтверджується те, що позивач відноситься до особи, що постійно проживає у населеному пункті, якому надано статус гірського та має право на гарантії і пільги, встановлені Законом № 56/95-ВР (а.с. 21-22).

Не погоджуючись із розміром щомісячного довічного утримання, позивач звернувся із відповідною заявою до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (а.с. 14).

Проте, листом відповідача за № 3656/Н-15 від 07.11.2017 р. позивачу відмовлено у такому перерахунку з посиланням на ст. 131 Закону України №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, якою визначено виключний перелік посад, робота на яких зараховуються до стажу роботи на посаді судді, куди стаж роботи на прокурорських посадах не входить, тому підстав для враховування такого стажу не має. Також вважають, що матеріальна допомога на оздоровлення не передбачена ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року, а тому підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання відсутні. З приводу доплати в розмірі 20 % як жителю гірського населеного пункту відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів" Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області надана відповідь з посиланням на те, що згідно із ст. 6 Закону Ураїни «Про статус гірських наслених пунктів в Ураїні» від 15.02.1995 р. не передбачено збільшення на 20 відсотків розміру щомісячного довічного грошового утримання судді (а.с. 15).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, що право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктами 7, 8, 11 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

У відповідності до ч. 6 ст. 48 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п. 8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII; пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, у п. 3 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів.

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013 (пункти 5, 7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону N 2453.

Таким чином, положення частини третьої статті 141 Закону N 2453 у редакції Закону N 213 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині першій статті 55, частині першій статті 126 Основного Закону України.

Здійснюючи аналіз положень першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону N 2453 в редакціях Закону N 213, Закону N 911 на предмет їх відповідності Основному Закону України, Конституційний Суд України виходив з того, що він уже розглядав питання про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, зокрема у рішеннях від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007, від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013. У цих рішеннях Конституційний Суд України наголошував, що закріплення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів обмежує гарантії їх незалежності.

Крім того, Конституційний Суд України в п. 6 мотивувальної частини вищезазначеного рішення констатував, що передбачене у пункті 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону N 213 скасування щомісячного довічного грошового утримання нівелює сутнісний зміст права судді на відставку та суперечить пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

На думку суду в спірних правовідносинах повинен застосовуватись п. 11 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статею 43 Закону України « Про статус суддів» (Закон втратив чинність 30 липня 2010 року; статею 43 Закону України «Про статус суддів», яка втратила чинність 01 січня 2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

При цьому будь-яких обмежень, щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Згідно із ч.2 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, чинної до 31.07.2010 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також стаж роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що входили до складу СРСР, час роботи на посадах безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському, міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, згідно з п. 3.1. постанови № 865 Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що діяла на момент набуття позивачем права на довічне грошове утримання суддів, до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою навчання у вищих юридичних навчальних закладах, та календарний період проходження строкової війскової служби.

Одночасно згідно п. 34 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 із змінами від 21 грудня 2016 року визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду судді відповідно до законодавіства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповівдно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чинном системний аналіз законодавства свідчить, що згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення , в тому числі й судівська винагорода, є елементами статусу суддів. Забеспенчення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій та статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді. При вирішенні питання про застосування правових норм в часі до спірних правовідносин, необхідно враховувати висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 21-630а14 від 10 лютого 2015 року, згідно яких зміст та обсяхг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забеспеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент винекнення права на її призначення. Вищевикладене є співмірним і з правовими позиціями , закріпленими у постановах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14; № 21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа №21-472а15), де Верховний Суд зробив правові висновки щодо недопустимості обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 воно має приюдиційне значення при розгляді судами загальної юриздикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів. визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 3 червня 2013 року за №3-рп/2013.

Враховуючи вищевикладене, відмова Відповідача у проведенні перерахунку Позивачу довічного грошового утримання судді в розмірі 90 відсотків з врахуванням стажу роботи на прокурорських посадах, є неправомірною.

Також суд вважає неправомірними дії Надвірнянського обєднаного управління ПФУ в частині встановлевння сталого (фіксованого) розміру довічного грошового утримання призначеного судді ОСОБА_1, оскільки зазначеним вище Рішенням Конституційного Суду України, довічне грошове утримання судді у відставці, встановлюється без обмеження його розміру в межах 90 відсотків судівської винагороди діючого судді на відповідній посаді.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ, за нормами якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ, на норми якого посилається відповідач у своїх запереченнях, містять IX розділ «Забезпечення суддів».

Перелік складових суддівської винагороди міститься у статтях 133 та 135 розділу «Забезпечення суддів».

Крім того, статтею 134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453- VІ (IX розділ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ (IX розділ), на норми якого посилається відповідач, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п. 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, й виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З правил діючої Інструкції № 5 «Зі статистики заробітної плати» вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Вихідна допомога при виході судді у відставку належить до компенсаційних виплат, входить в структуру заробітної плати, а тому повинна включатись до розміру судівської винагороди, з якої обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці.

З копій довідок Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 р. та 16.11.2017 р. вбачається, що позивачу при наданні щорічної оплачувальної відпустки була нарахована допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 16000 грн., з якої утримано податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та нарахований і сплачений податок до Державної подадкової інспекції в м. Івано-Франківськ єдиний соціальний внесок та йому виплачена вихідна допомога в розмірі 86400 грн. 00 коп. (а.с. 23-24).

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відмова позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, з урахуванням розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, є протиправними.

Посилання відповідача про те, що позивач позбавлений підвищення у зв'язку із наданням йому статусу особи, що проживає у гірських населених пунктах, з підстав що таке підвищення не входить в склад довічного грошового утримання судді, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону № 56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Положеннями ч. 2 ст. 6 цього ж Закону передбачено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Копією посвідчення від 25.09.2017 р. НОМЕР_1 підтверджується, те що позивач відноситься до особи, що постійно проживає у населеному пункті, якому надано статус гірського та має право на гарантії і пільги встановлені Законом № 56/95-ВР. (а.с. 22).

Право на нарахування підвищення у розмірі 20% до довічного грошового утримання судді позивач набув з 20.09.2017 року, з моменту звернення до відповідача з заявою про призначення довічного грошового утримання.

Крім того, судом встановлено те, що про порушення права на нарахування та виплату пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач дізнався саме з відмови відповідача, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи, наведені відповідачем у запереченнні, викладеного не спростовують, а тому судом відхиляються.

Враховуючи вище викладені обставини та з врахуванням ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному об'ємі.

Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 94 КАС України. Тому, враховуючи те, що позивач заявила вимогу немайнового характеру, позов задоволено повністю, за рахунок бюджетних асигнувань Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області слід стягнути на користь позивача 1280 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, в силу ст.ст. 19, 22, 55, 58, 92 Конституції України, ст.ст. 6, 47, 48, 135, 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 р., ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України « про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VІІІ від 12 лютого 2015 р.), постанови КМ України № 865 від 03 вересня 2005 р. "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 р. (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2 розділу ІІ «Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», Закону України « Про оплату праці», керуючись ст.ст. 2, 6, 18, 86 ч. 1 п. 3, 99, 104, 105, 106, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання відповідача до вчинення певних дій - задовольнити.

Визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного ФондуУкраїни в Івано-Франківської області протиправними в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати стаж роботи в органах прокуратури для визначення 90 відсотків суддівської винагороди при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці та нарахувати до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та не врахування матеріального допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при нарахування довічного грошового утримання.

Зобов`язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді, стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах з 26.10.1983 р. по 02.09.1996 р., провести з 20.09.2017 р. нарахування та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання.

Зобов`язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.09.2017 р. перерахунок щомісячного грошового утримання з врахуванням суми допомоги на оздоровлення в сумі 16000 грн. та вихідної допомоги при звільненні судді у відставку в сумі 86400 грн., та виплачувати без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 % розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 20.09.2017 р. відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Стягнути з Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської на користь ОСОБА_1 1280 грн. 00 коп. сплачених судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Міськевич О.Я.