Справа № 760/9519/17
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1614/17
В справі № 760/9519/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2017року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Хілюк І.О., Гак Г.М.

представників позивача- Бокова О.М., Суховерка О.В.

представника відповідача- Калюжного А.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-я особа: Хмельницький обласний військовий комісаріат про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В :
Позивачка у травні 2017 року звернулась до суду з позовом і просить визнати протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28 жовтня 2016 року №92, щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю її чоловіка ОСОБА_2 в зоні проведення антитерористичної операції, та зобов`язати його призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з його загибеллю.

Посилається в позові на те, що 2 березня 2015 року її чоловіка відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015 було призвано на військову службу по мобілізації.

21 травня 2015 року для участі в антитерорисгичній операції на території Донецької області його було направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №3809 від 17.05.2015 року причиною його смерті зазначено «загальне переохолодження організму».

Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МО України, оформленим протоколом №4194 від 03 жовтня 2016 року, встановлено, що смерть її чоловіка пов`язана з проходженням військової служби.

В зв`язку з цим в грудні 2016 року вона звернулась до Міністерства оборони України з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, однак їй було відмовлено в виплаті цієї допомоги, оскільки комісія прийшла до висновку, що її чоловік самовільно залишив розташування військової частини та помер від переохолодження у стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що дане рішення відповідача протиправним і просить задовольнити позов.

Представники позивачки в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що відповідно пункту 39 Протоколу № 92 засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, який був затверджений Міністром оборони України 01.11.2017 року позивачу, матері, сину та дочці відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки загиблий ОСОБА_2 помер, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та самовільно залишив військову частину, тобто мав ознаки кримінального правопорушення.

За таких обставин, з точи зору ст. 16- 4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

Таким же чином трактується дане питання і в пункті 19 Порядку № 975, яким передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язан ого чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння та самовільного залишення військової частини підтверджується проведеним службовим розслідуванням військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2016 року № 7 та листом Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи.

Службовим розслідуванням було встановлено, що рядовий ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину, подався до населеного пункту, де вживав алкогольні напої, вночі до розташування підрозділу дійти не зміг через великий вміст алкоголю і через погані погодні умови, дістав переохолодження організму, внаслідок чого помер.

Вважає, що Міністерство оборони України, відмовляючи позивачці в виплаті грошової допомоги, діяло в межах закону, а тому просить у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст.40 Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
За змістом ст.41 Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Закон України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону він поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
За змістом ст.16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Судом встановлено, що 02 березня 2015 року чоловік позивачки ОСОБА_2 відповідно до Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України « Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року був призваний на військову службу по мобілізації.

З 21 травня 2015 року до 17 листопада 2015 року проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, брав участь в антитерористичній операції в районі проведення антитерористичної операції м. Маріуполі Донецької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №3809 від 17 листопада 2015 року та довідки про причину смерті від 17 листопада 2015 року, виданих Маріупольським відділенням Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, причиною його смерті стало загальне переохолодження організму.

Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МО України, оформленим протоколом №4194 від 03 жовтня 2016 року, встановлено, що смерть чоловіка позивачки пов`язана з проходженням військової служби.

/ а.с. 14 18 /
Відповідно пункту 39 Протоколу № 92 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, який був затверджений Міністром оборони України 01.11.2017 року батьку, матері, дружині, сину та дочці загиблого було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки загиблий ОСОБА_2 помер, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та самовільно залишив військову частину.

/ а.с.10; 16 /
Відповідно до п.п. «а», «б» ч.1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 19 Порядку передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Так, відповідно до акту про результати службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18 січня 2016 року ОСОБА_2 17 листопада 2015 року о 06 годині 45 хвилин був виявлений без ознак життя на невеликій відстані від місця розташування підрозділу.

Відповідно до листа Маріупольського відділення судово медичної експертизи Донецького обласного бюро судово медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України № 3714 від 14 грудня 2015 року при судово токсикологічному дослідженні крові та сечі ОСОБА_2 , 1975 року народження, знайдений етиловий спирт у концентрації у крові 2, 94 % о, у сечі 4, 82 % о, що відноситься до сильного ступеню алкогольного сп`яніння.

/ а. с. 72 /
Крім того, на запит суду Володарським районним судом Донецької області направлено дві постанови відносно ОСОБА_2 .

Так, постановою суду від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

За змістом постанови ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав у повному обсязі.

Постанова суду набрала законної сили.

Постановою суду від 19 листопада 2015 року провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 172-20 КУпАП було закрито за п.9 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто в зв`язку з його смертю.

З зазначеної постанови вбачається, що 07 листопада 2015 року ОСОБА_2 знаходився в пункті тимчасової дислокації військової частини в стані алкогольного сп`яніння.

Стан алкогольного сп`яніння підтверджено актом № 1077 медичного огляду.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином даними удовими рішеннями встановлено неодноразове перебування померлого в стані алкогольного під час проходження військової служби.

Заперечуючи проти висновків службового розслідування представники позивачки посилалися на те, що вони сфальсифіковані, і, крім того, не можуть бути підставою для відмови в виплаті грошової допомоги, оскільки вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння не підтверджений судовими рішеннями.

Законом та Порядком № 957 передбачено відмову в виплаті лише в разі, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння

Крім того, померлий не вчиняв будь-яких дій в стані алкогольного сп`яніння, як це зазначено в законі та Порядку, які стали наслідком його смерті і можуть бути підставою для відмови в виплаті.

Суд не приймає до уваги дані заперечення, виходячи з наступного.

Так, Акт службового розслідування та викладені в ньому висновки про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 грунтувалися на отриманих свідченнях військовослужбовців, які проходили службу з померлим та займалися його пошуками.

Згідно з Актом ОСОБА_2 самовільно залишив розташування військової частини, ймовірно подався до населеного пункту, де вживав спиртні напої, при поверненні в розташування частини через сильний вміст алкоголю в крові не зміг дійти до частини та отримав переохолодження через погодні умови.

Стан його алкогольного сп`яніння підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №3809 від 17 листопада 2015 року, довідкою про причину смерті від 17 лисиопада 2015 року та листом Маріупольського відділення судово медичної експертизи Донецького обласного бюро судово медичної експертизи міністерства охорони здоров`я України № 3714 від 14 грудня 2015 року.

/ а.с. 36 65; 72 /
Тобто, даними документами підтверджено смерть ОСОБА_3 внаслідок переохолодження в стані алкогольного сп`яніння та внаслідок самовільного залишення розташування частини.

Відповідальність за самовільне залишення військовослужбовцем військової частини визначено ст.407 КК України, а розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ст.172-2- КУпАП.
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
В той же час, ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.
За змістом п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження необхідним для реабілітації померлого.
В свою чергу, відповідно до п.9 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Таким чином, твердження представників позивачки в цій частині не можуть прийматися до уваги.
Крім того, як зазначено вище та підтверджено актом службового розслідування та місцем виявлення тіла ОСОБА_2 , останній самовільно покинув військову частині і був розшуканий військовослужбовцями поза її територією.
Поведінка померлого, яка привела до його смерті, є саме його діями, які привели до його смерті.
Суд при цьому враховує, що відповідно до ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За змістом ст.70 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд приходить до висновку про належність та достатність наданих представником відповідача доказів в обгрунтування заперечень проти вимог позивачки та приходить до висновку про законність дій відповідача при відмові виплаті грошової допомоги.
Керуючись ст.ст. 17, 19 Конституції України, ст. ст. 40, 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 3, 16, 16-1, ч.9 ст.162-3, ч.1 ст.16 - 4 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, ст. ст. 14, 69, 70, 72, 122, 158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
В позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя Л. А. Шереметьєва