Справа № 677/970/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 677/970/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

06 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Красилівського районного відділу державної виконавчої служби, треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" про визнання протиправними постанов, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Красилівського районного відділу державної виконавчої служби , треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна , публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

-встановити факт, що постанови ВП №47167922 від 09.04.2015 року та ВП №48380805 від 06.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження Красилівського районного відділу державної виконавчої служби, винесені з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження";

-скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51422707 від 13.06.2016 року, винесену державним виконавцем Красилівського районного відділу державної виконавчої служби.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Відповідач та представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.02.2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видала виконавчий напис № 477 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 14 009,79 грн. Строк пред'явлення до виконання - протягом року з дня його вчинення. Виконавчий напис набрав чинності з дати його реєстрації, тобто з 16.02.2015 року.

09.04.2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" пред'явило зазначений виконавчий напис до Красилівського районного відділу державної виконавчої служби. Постановою ВП №47167922 від 09.04.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису №477.

25.06.2015 року державний виконавець, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову ВП №47167922 про повернення виконавчого документа стягувачу, в зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

06.08.2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" повторно звернулось до Красилівського районного відділу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого напису №477. Постановою ВП №48380805 від 06.08.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання.

25.02.2016 року державний виконавець повторно виніс постанову ВП №48380805 про повернення виконавчого документа стягувачу в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (пункт 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження"),

13.06.2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" подало заяву до відповідача про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №477. Постановою ВП №51422707 від 13.06.2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису.

Не погоджуючись з винесеними постановами про відкриття виконавчого провадження ВП №47167922, ВП №48380805 і ВП №51422707, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ стягувачем пред'являвся з дотриманням строку встановленого чинним законодавством. Крім того, виконавчий документ відповідає вимогам, встановленим ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.4 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи - виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 18 Закону №606-XIV встановлено вимоги, які зазначаються у виконавчому документі:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Статтею 22 Закону №606-XIV встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 23 Закону №606-XIV встановлено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно з положеннями статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, стягувач має право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання у разі його повернення з підстав, передбачених статтею 47 Закону №606-XIV, водночас строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається у зв'язку з пред'явленням його до виконання та у випадку повернення виконавчого документа стягувачу знову поновлюється на строк, встановлений статтею 22 Закону №606-XIV, тобто на один рік.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи встановлено, що виконавчий напис №477 від 16.02.2015 року вперше пред'явлено до виконання ПАТ КБ "Приватбанк" 09.04.2015 року, тобто в межах річного строку, передбаченого статтею 22 Закону №606-XIV та постановою від 25.06.2015 року ВП №47167922 повернутий стягувачеві без виконання.

В подальшому, повторно виконавчий напис №477 пред'явлений до виконання відповідачу 06.08.2015 року та повернутий постановою державного виконавця від 25.02.2016 року ВП №48380805.

13.06.2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим постановою ВП №51422707 від 13.06.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вказаного напису.

Отже, з врахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пред'явлення виконавчого документу до виконання стягувачем здійснювалось з дотриманням строку, встановленого ст. 22 Законом №606-XIV, а тому підстави для скасування постанови державного про відкриття виконавчого провадження ВП №47167922 від 09.04.2015 року, ВП №48380805 від 06.08.2015 року та ВП №51422707 від 13.06.2016 року відсутні.

В апеляційні скарзі апелянт зазначає, що виконавчий напис №477 від 16.02.2015 року не відповідає вимогам ст. 18 Закону №606-XIV, оскільки не зазначено прізвища та ініціалів особи, що його підписала.

Колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів апелянта, оскільки при дослідженні виконавчого напису №477 від 16.02.2015 року судом встановлено, що виконавчий документ виданий та підписаний приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про що свідчить печатка приватного нотаріуса на підписі (а.с. 15).

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що державним виконавцем при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.06.2016 року не дотримано вимог, визначених ст. 25 Закону №606-XIV, а саме у резолютивній частині не вказано боржника та стягувача, а також на користь кого державний виконавець буде вчиняти дії.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.06.2016 року ВП №51422707 містить всі необхідні реквізити, а саме: ким прийнято вказану постанову, відомості про боржника та стягувача, також вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №47167922 від 09.04.2015 року, ВП №48380805 від 06.08.2015 року та ВП №51422707 від 13.06.2016 року.

Доводи позивача не спростовують правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 12 грудня 2017 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.