Справа № 826/19383/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року № 826/19383/16

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Демікс» (далі - Позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - Відповідач), та просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 серпня 2016 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 16726,00.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків Акту перевірки від 26 серпня 2016 року № 762/1-26-50-12-02-24438416 прийнято 30 серпня 2016 року податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 16726,00, яке підлягає скасуванню, оскільки кошти за рахунок яких погашено податковий борг є наслідком протиправної зміни відповідачем призначення платежу, а не самостійної сплати податкових зобов'язань платником, що виключає можливість застосування штрафних санкцій.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження розгляду справи у письмовому провадженні відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України.

В силу частини першої статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 26 серпня 2016 року проведено перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс».

За результатами перевірки складено акт від 26 серпня 2016 року № 762/1-26-50-12-02-24438416.

Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 30 серпня 2016 року № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 5165,20 гривень та № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 16726,00 гривень, які позивачем отримано засобами поштового зв'язку 06 вересня 2016 року.

Не погодившись з прийнятими повідомленнями-рішеннями позивачем направлено 14 вересня 2016 року скаргу № 140916/К1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

За результатами розгляду скарги Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 14 листопада 2016 року податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30 серпня 2016 року № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 5165,20 гривень скасовано, а податкове повідомлення-рішення № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 16726,00 гривень залишено без змін.

Однак позивач вважає, що відомості, наведені у Акті перевірки від 26 серпня 2016 року № 762/1-26-50-12-02-24438416 та податковому повідомленні-рішенні від 30 серпня 2016 року № не відповідають дійсності, чим порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, що є підставою для звернення до суду з вимогами про визнання нечинним та скасування рішення контролюючого органу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонам докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 ПК України платник податку зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 ПК України).

Відповідно до статті 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Сплата податків і зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Стаття 57 ПК України визначає строки сплати податкового зобов'язання.

Так, відповідно до пункту 57.1 зазначеної статті, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит). Та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснення також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Згідно з пунктом 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом (пункт 131.2 статті 131 ПК України).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05 грудня 2013 року № 765, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним окремим видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Демікс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Інвест Сервіслюкс» за період з 01 по 31 липня 2014 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 16 жовтня 2014 року № 967/26-55-22-09/24438416.

На підставі Акту перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві 30 жовтня 2014 року прийнято податкове-повідомлення рішення № 09 щодо донарахування податку на додану вартість на суму 259171,00 грн, штрафних санкцій на суму 64793,00 грн, а всього на суму 323964,00 грн.

13 листопада 2014 року у інтегрованій картці платника (далі - ІКП) проведено нарахування на підставі податкового-повідомлення рішення (форма «Р») № 9 від 30 жовтня 2014 року у розмірі 323964,00 грн, а саме: основного платежу на суму 259171,00 грн та штрафних санкцій на суму 64793,00 грн. Одночасно, за рахунок переплати, яка обліковувалась у ІКП у розмірі 9687,04 грн зменшено борг по основному платежу податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 9.

Зважаючи на те, що між ТОВ «Демікс» та Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві виник спір щодо документу, який став підставою розрахунку штрафних санкцій на підставі абзацу 2 статті 126 ПК України, 25 листопада 2014 року виведено з ІКП суми нараховані по податковому повідомленню-рішенню (форма «Р») № 9 від 30 жовтня 2014 року на загальну суму 323964,00 грн на підставі заяви-оскарження № 94/10 від 10 листопада 2014 року.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30 грудня 2015 року № 3273/10/26-15-10-05-15 податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 30 жовтня 2014 року № 9 залишено без змін. З урахуванням викладеного, 21 січня 2015 року оскаржене податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 30 жовтня 2014 року № 9 було поновлено в ІКП нарахування у розмірі 323964,00 грн,.

02 квітня 2015 року з ІКП виключено суми нараховані по податковому повідомленню-рішенню (форма «Р») № 9 від 30 жовтня 2014 року на загальну суму 323964,00 грн на підставі судової ухвали № 826/1433/15 від 02 лютого 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Демікс» до Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 жовтня 2014 року № 9 у справі № 826/1433/15 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Демікс» залишено без задоволення у постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Суму боргу за податковим повідомленням-рішенням від 30 жовтня 2014 року № 09 у розмірі 323964,00 позивачем сплачено 06 жовтня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4287.

Із системного аналізу вищезазначеного вбачається, що позивачем зобов'язання зі сплати податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 30 жовтня 2014 року № 09 сплачено з порушенням терміну сплати, встановленого чинним законодавством.

Статтею 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 30 серпня 2016 року № щодо застосування штрафу у розмірі 20% за порушення термінів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 16726,00 грн не підлягає скасуванню, оскільки є цілком обґрунтованим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, під час розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності прийнятого спірного рішення позивачем до суду надано не було.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда