Справа № 2-а-1293/11/2202
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1293/11/2202 Головуючий у 1-й інстанції: Потапов О.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Залімського І.Г., Матохнюка Д.Б. < Довідник >

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі на постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 червня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області про стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в червні 2011 року звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30.06.2011 року позов задоволено: визнано незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі Хмельницької області від 02 червня 2011 року у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді Трохимчуку Олексію Олексійовичу; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі Хмельницької області призначити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 84% заробітку з 17 травня 2011 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом І інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору. Зокрема, ст. 43 Закону України "Про статус суддів" визначає що суддя має право на відставку, якщо він пропрацював на посаді судді не менше 20 років. Згідно наданих позивачем документів йому нараховано стаж роботи на посаді судді 12 років 8 місяців 16 днів та на посаді слідчого - 6 років. Таким чином відповідач вважає, що необхідного стажу роботи на посаді судді, який надає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у позивача немає.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, а апеляційну скаргу подано на рішення суду І інстанції, яке прийняте у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду від 30.06.2011 року підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом І інстанції, що підтверджується матеріалами справи, позивач працював на посаді судді Віньковецького районного суду Хмельницької області та Апеляційного суду у Хмельницькій області, що загалом становить - 12 років 8 місяців 16 днів. Також до стажу, який дає позивачу право на відставку підлягає зарахуванню стаж роботи позивача на посаді слідчого протягом 6 років, що передбачено ст. 43 Закону № 2862-Х11 від 15.12.1992 року України «Про статус суддів». Таким чином позивач має стаж 18 років 8 місяців 16 днів.

Записами у трудовій книжці позивача, яка відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом який підтверджує стаж роботи, позивач в період з 08 травня 1984 року по 11 червня 1986 року тобто 2 роки 1 місяць і 3 дні проходив строкову військову службу в збройних силах СРСР.

Згідно архівної довідки № 49-1492 виданої 18 вересня 2008 року Волгоградською академією Міністерства внутрішніх справ Росії позивач навчався на стаціонарі у Вищій слідчій школі МВС СРСР з 31.08.1988 року 23.07.1992 року. Половина періоду навчання складає 1рік 11 місяців і 11днів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд І інстанції виходив з того, що до стажу, який дає право позивачу на відставку належить зарахувати половину строку навчання позивача у вищому навчальному закладі, а також строк військової строкової служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду І інстанції та вважає безпідставними доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України „Про статус суддів (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 даного Закону, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності в усіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Указом Президента України „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII „Про загальний військовий обов'язок і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

У частині 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII „Про військовий обов'язок і військову службу зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 „Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у ОСОБА_3 та ОСОБА_4, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Вирішуючи питання про можливість обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, колегія суддів виходить із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат.

Позивач навчався саме на денній формі навчання у вищій слідчій школі, при цьому половиною строку навчання є 1 рік 11 міс 11 днів. Також до спеціального стажу роботи слід зарахувати календарний період проходження строкової військової служби який у позивача складає 2 роки 1 місяць 4 дні.

Відповідно до п.1.2.постанови № 3-1 від 25.01.2008 року виданої правлінням Пенсійного фонду України щомісячне грошове утримання судді у відставці призначається з дня наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ради України, у разі звернення не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату до пенсійного фонду.

Наказом № 21/05-03 голови Хмельницького апеляційного суду 16 травня 2011 року ОСОБА_2 звільнений з посади судді даного суду і виключений із складу суду у зв'язку із поданням заяви про відставку. З заявою до відповідача позивач звернувся в межах трьох місяців, тому з 17 травня 2011 року відповідач зобов'язаний йому нарахувати та виплатити щомісячне грошове утримання.

Таким чином стаж що дає право позивача на отримання довічного грошового утримання становить більше двадцяти двох років, а тому наявні підстави для призначення позивачу довічного грошового утримання, в чому відповідачем було протиправно відмовлено.

Відповідно до ст.43 ч.4 Закону України №2862-Х11 від 15.12.1992р. «Про статус суддів»за кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90% заробітку судді .

Стаж на посаді судді позивача перевищує 22 роки, а тому його вимога щодо визначення розміру грошового утримання у вигляді 84% заробітної плати правомірна.

Враховуючи викладене, вимоги апелянта - є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі, залишити без задоволення, а постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30.06.2011 року, без змін.

У відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_5

< Список > ОСОБА_6

< Список >

< Список >