Справа № 807/191/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/9367/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.08.2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДЕЖДА-ЗАКАРПАТТЯ" до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

ТзОВ "НАДЕЖДА-ЗАКАРПАТТЯ" 1 березня 2017 року звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03.10.2016 р. Мукачівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області було проведено перевірку та складено акт № 3106/12-01/34570441 по результатам проведення перевірки дотримання податкового законодавства ТзОВ НАДЕЖДА - ЗАКАРПАТТЯ за період з 21.06.2016 р. по 01.07.2016 року. Актом встановлено, що Товариство порушило термін сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість із затримкою до 30 календарних днів у сумі 34045,00 грн.

20.10.2016 р. Мукачівською ОДПІ на підставі Акту перевірки винесено податкове повідомлення - рішення від 20.10.2016 р. №, яким Товариство зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість визначеного п. 67.1 статті 57 Податкового кодексу України у сумі 3 404,50 грн., і як підставу для винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідач зазначає податкову декларацію з податку на додану вартість від 21.06.2016 року.

З вказаним податковим повідомленням рішенням позивач не погоджується, вважає його протиправним та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства, та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві, оскільки заходи досудового врегулювання спору виявились безрезультатними. Одночасно, представником позивача суду було надано клопотання про розгляд справи за його відсутності на основі наявних в матеріали справи доказах.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.08.2017 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що за результатами перевірки згідно акту від 03.10.2016 року №3106/12-01/34570441 відповідачем встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання податку на додану вартість із затримкою до 30 календарних днів у сумі 34 045,00 грн. передбаченого пп. 57.1 ст. 57, абз. 1 п. 126.1 ст. 126 ПК України, а відтак до останнього застосовано штрафні та фінансові санкції. Також, відповідач зазначає, що вищевказане податкове повідомлення-рішення повністю узгоджується з нормами податкового законодавства, а відтак відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній день строку подання Товариством податкової декларації, передбачений підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК, припав на вихідний день (20 червня 2016 року понеділок - Трійця), граничним строком подання такої декларації є операційний (банківський) день, що настає за вихідним днем 21 червня 2017 року (вівторок), і саме від цієї дати розпочинається відлік десятиденного строку сплати узгодженого зобов'язання відповідним платником.

Враховуючи те, що податкове зобов'язання з ПДВ було сплачено Товариством 01.07.2016 року, тобто в межах строку, встановленого пунктом 57.1 статті 57 ПК, у контролюючого органу не було підстав для застосування до Товариства штрафної (фінансової) санкції за несвоєчасність сплати суми самостійно визначеного податкового зобов'язання з ПДВ за відповідний період.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, Товариством НАДЕЖДА - ЗАКАРПАТТЯ подано електронну податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року відповідно до положень ст. 49 Податкового кодексу України 21.06.2016 року, оскільки 20.06.2017 року був вихідним днем згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 1155-р Про перенесення робочих днів у 2016 році , про що свідчить й квитанція №2 від 21.06.2016 р. Сума згодженого зобов'язання за цією декларацією визначена в розділі III в рядку 18.1 у сумі 34 388,00 грн. Сплата податку на додану вартість за травень 2016 року декларації з ПДВ Товариством здійснена 01.07.2016 року у сумі 34 388,00 грн., відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України, що підтверджується платіжним дорученням №401 від 1.07.2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог пп.49.18.1. п.49.18 ст. 49 ПК України передбачено, що Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.49.20. ст. 49 ПК України передбачено, що якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.. 203 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, позивачем було подано декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року через електронний кабінет, саме 21.06.2016 року, тобто останнім днем строку, що настає за вихідним або святковим днем.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас вказана норма не містить посилання конкретно на підпункт 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК щодо визначення строків подання податкової декларації, а містить лише загальне поняття - граничний строк, передбачений цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість пункт 49.20 статті 49 ПК чітко визначає, що якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

У вказаному пункті статті 49 ПК немає поняття переноситься, а вжито термін вважається, що не допускає жодних двозначних трактувань.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Європейська конвенція про обчислення строків (ETS № 76) від 16 травня 1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказує, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін diesadquem означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Керуючись вищезазначеним, суд дійшов висновку, що у разі якщо останній день строку подання податкової декларації, передбачений підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК, припадає на вихідний або святковий день, граничним строком подання такої декларації є перший після нього робочий день. Тому початок перебігу встановленого пунктом 57.1 статті 57 ПК десятиденного строку для сплати зазначеного у декларації податкового зобов'язання пов'язаний саме із таким робочим днем.

Оскільки останній день строку подання Товариством податкової декларації, передбачений підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК, припав на вихідний день (20 червня 2016 року понеділок - Трійця), граничним строком подання такої декларації є операційний (банківський) день, що настає за вихідним днем 21 червня 2017 року (вівторок), і саме від цієї дати розпочинається відлік десятиденного строку сплати узгодженого зобов'язання відповідним платником.

Враховуючи те, що податкове зобов'язання з ПДВ було сплачено Товариством 01.07.2016 року, тобто в межах строку, встановленого пунктом 57.1 статті 57 ПК, у контролюючого органу не було підстав для застосування до Товариства штрафної (фінансової) санкції за несвоєчасність сплати суми самостійно визначеного податкового зобов'язання з ПДВ за відповідний період.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 року у справі №21-18а15.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень та відповідно до ст.72 КАС України покладеного на нього обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, в судовому засіданні не доведено, доводів позивача не спростовано, а позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, що прийняте за наслідками Акту перевірки податкове повідомлення-рішення від 20.10.2016 року № Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області є таким, що підлягає скасуванню, так як таке прийняте з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконливого висновку, що даний адміністративний позов підлягає до задоволення, а податкове повідомлення - рішення від 20.10.2016 року № скасуванню, так як відповідач в даному випадку діяв не в межах та в спосіб визначений чинним законодавством, а тому такі дії є протиправними.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.08.2017 року у справі № 807/191/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3