Справа № 805/2972/17-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Арестова Л.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року справа №805/2972/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі №805/2972/17-а (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення заборгованості по відшкодуванню різниці між сумою пенсій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року у сумі 13 545,57 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що колишньому працівнику відповідача - ОСОБА_3 призначена пенсія як науковому працівнику відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». Підприємства щомісячно до 25 числа вносять до Пенсійного фонду кошти для виплати різниці у розмірі пенсії, призначеної в минулих та поточному роках. Відповідач у встановлені законодавством строки не відшкодовував різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, нарахованої відповідно до інших законодавчих актів, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року у сумі 13 545,57 грн.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив по справі, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивачем у період з квітня по червень 2017 року було виплачено ОСОБА_3 пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

На відшкодування виплаченої пенсії позивачем на адресу відповідача було надсилано повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів в загальному розмірі 13 545,57 грн., про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2а-12427/10 від 11.02.2011 року та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду № 2а/115/11/0519 встановлено, що з 08.02.1971 р. до серпня 2001 року ОСОБА_3 працював на металургійному комбінаті Азовсталь (в подальшому - Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь»), де займав посаду керівника групи в сталеплавильній лабораторії, виконуючого обовязки начальника сталеплавильної лабораторії, начальника центральної заводської лабораторії, начальника центральної лабораторії комбінату, заступника технічного директора з технології та іспитам, начальника центральної лабораторії комбінату. 25.12.1970 р. позивачу присвоєно наукова ступінь кандидата технічних наук, а з 16.09.1992 р. доктор технічних наук. Наказом № 320/к від 10.08.2001 р. позивача звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію за науково-технічну діяльність за ст. 38 КЗпП України.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26 листопада 2015 року № 848 ( далі Закон №848) визначено, що науковий працівник - це науковий працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством.

Згідно з ч. 6 ст. 37 Закону № 848 різниця між сумою пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних, комунальних наукових установ, організацій, підприємств та вищих навчальних закладів, а також інших наукових установ, які згідно із статтею 12 цього Закону включені до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, - за рахунок коштів державного бюджету з урахуванням надходжень від сплати єдиного внеску у розмірі, встановленому частиною девятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" для цієї категорії працівників; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших наукових установ, організацій, підприємств та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій, підприємств та закладів.

За приписами ч. 19 ст. 37 Закону № 84 дія цієї статті поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно з цим Законом, недержавних університетів, академій, інститутів, що діють відповідно до Закону України "Про вищу освіту", міжнародних наукових організацій, які знаходяться на території України відповідно до міжнародних договорів, установчі документи яких затверджені Кабінетом Міністрів України, а також на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ і вищих навчальних закладів, що належали партійним та громадським організаціям колишніх Української РСР, інших республік СРСР та СРСР.

Дія цієї статті також поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників, які працюють у міжнародних наукових організаціях, членом яких є Україна, відповідно до міжнародних договорів України, за умови добровільної сплати страхових внесків відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" відповідно до договорів про добровільну участь, укладених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, з такими підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними).

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року N 372 затверджений Порядок фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що наведені норми щодо відшкодування різниці пенсії не регулюють спірні правовідносини, оскільки відповідач не відноситься до суб'єктів на яких розповсюджується дія Закону № 848.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не є науковою установою, організацією, підприємством чи вищим навчальним закладом. Відповідач не проходив відповідну атестацію згідно з вимогами Закону № 848, а тому на нього не може розповсюджуватись обов'язок здійснювати фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на яку має право науковий працівник.

Згідно довідки з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України, видами діяльності відповідача є: 27.10.0 чорна металургія; 27.52.0 стальне лиття; 27.35.0 виробництво феросплавів та іншої продукції, не віднесеної до інших угруповань; 37.10.1 обробка металевих відходів та лому чорних металів; 51.70.0 інші види оптової торгівлі; 29.14.2 виробництво механічних передач загального машинобудівельного призначення.

Доказів проведення атестації, у порядку ст. 11 Закону № 848, щодо відповідача позивачем не надано.

Колегія суддів також зазначає, що наведені обставини неодноразово були встановлені постановами Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/480/17-а від 02 лютого 2017 року, №805/1576/1-а від 06.06.2017р., № 805/731/15-а від 24 березня 2015 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 808/5886/14 від 05 листопада 2014 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не відноситься до суб'єктів, на яких розповсюджується дія Закону № 848, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі №805/2972/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі №805/2972/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_2