Справа № 320/7046/17
Суддя: Урупа І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.11.2017
Справа №320/7046/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Урупа І.В., розглянувши у скороченому провадженні в м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладене у формі Повідомлення № 5119 від 08.09.2017 року, про відмову в призначенні йому дострокової пенсії за віком як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2 категорії. Зобов`язати Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити йому, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, дострокову пенсію за віком (ЧАЕС) на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу його звернення до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком (ЧАЕС), тобто з 29.08.2017 року. Позов обґрунтовано тим, що відповідачем було відмовлено у призначенні вищевказаної пенсії з підстав відсутності документів, які підтверджують період його участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме дані про населений пункт чи об`єкт зони відчуження, де проводились роботи з ліквідації, проте вказана позиція є хибною, оскільки подані ним первинні документи місять усі необхідні відомості для призначення пенсії.
Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Представник відповідача направив до суду письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що подані позивачем документи не містять відомостей про участь позивача в роботах з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в зоні відчуження у період з 18.07.1987 по 12.08.1987.
Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підставах.
Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, категорія 2 та має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках , про що свідчить посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, серія НОМЕР_1 від 28 лютого 1991 року та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, серія НОМЕР_2 видане пізніше 12 листопада 1997 року /а.с.17/.
Так, позивач у період часу з 20.02.1986 по 09.10.1989 проходив військову службу в органах внутрішніх справ, зокрема служив в Управлінні пожежної охорони Управління внутрішніх справ Запорізької області, про що мається запис у його трудовій книжці серії НОМЕР_3 (а.с. 9-12).
З довідки від 13.01.1993 начальника пожежної охорони Луценка І.І. вбачається, що ОСОБА_1 у період з 18 липня 1987 року по 12 серпня 1987 рік приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працював у зоні відчуження Чорнобильської АЕС - у місті Чорнобиль ЧАЕС. (а.с. 14)
З довідки виданої керівником Управлінням внутрішніх справ виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів МВС УРСР № 000363 вбачається, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених пунктом 8 постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком № 1, затвердженим постановою Ради СРСР від 22.08.1956 року № 1173 з 18 липня 1987 року по 12 серпня 1987 року. (а.с.15)
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.
Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак, відповідач, відповідно до Повідомлення № 5119 від 08 вересня 2017 року, відмовив позивачу у призначенні пенсії, оскільки за поданими документами неможливо визначити право на зниження пенсійного віку. (а.с. 8)

Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку - на 8 років.
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Відповідно до п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в МЮУ 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком, в тому числі, додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Верховний Суд України у постановах від 21.11.2006, 04.09.2015 (справи № 21-1048во06, № 690/23/15-а) висловлював правовий висновок щодо застосування положень статті 55 Закону № 796-XII. Зокрема, вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Надані позивачем документи підтверджують право позивача на зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії з урахуванням наданих ним документів вказує на те, що він відпрацював і у зоні відчуження з 18 липня 1987 року по 12 серпня 1987 року, тобто у період передбачений п. 2.1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до якого для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році - не менше 14 календарних днів.
Відповідно до положень ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Отже, для повного захисту прав позивача суд в даному випадку вважає можливим вийти за межі позовних вимог.
Так, в позовній заяві позивач, посилаючись на протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС просить визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення відповідача, викладене у формі Повідомлення № 5119 від 08.09.2017 року, про відмову в призначенні йому дострокової пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
Проте, згідно положень ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;
2) зобов`язання відповідача вчинити певні дії;
3) зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;
4) стягнення з відповідача коштів;
5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;
6) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;
7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.
При цьому, як роз`яснив Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.
Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.
Будь якого рішення, що може мати наслідки його скасування відповідачем в даному випадку не приймалося, а тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов`язання вчинити дії щодо її призначення.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи наявність страхового стажу, що підтверджується копією трудової книжки позивача /а.с.9-12/, суд приходить до висновку, що дії відповідача про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, викладену у повідомленні № 5119 від 08.09.2017 року, є протиправними, а тому відповідача слід зобов`язати призначити позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, дострокову пенсію за віком (ЧАЕС) на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (ЧАЕС), тобто з 29 серпня 2017 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,18,71,99,100,161-163 КАС України, ч.1 ст.46 Конституції України, ст.ст.14,15,55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладену у повідомленні № 5119 від 08 вересня 2017 року, про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
Зобов`язати Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, дострокову пенсію за віком (ЧАЕС) на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу звернення ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком (ЧАЕС), тобто з 29 серпня 2017 року.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СУДДЯ: