Справа № 754/6280/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Справа № 754/6280/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Житомирської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови від 18.04.2017 р. № 1024/101000014/2016 про порушення митних правил, якою до позивача застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на її думку, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.10.2016 р. позивачем через пункт пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» митного поста «Північний» Житомирської митниці ДФС в митному режимі «транзит» на митну територію України був ввезений автомобіль марки «Mercedes-Benz E320 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1.

Термін вивезення (транзиту) зазначеного автомобіля з митної території України закінчився 30.10.2016 р.

Позивач тричі, а саме на 02.02.2017 р., на 14.03.2017 р. та на 18.04.2017 р., запрошувалася митним органом для участі в розгляді справи № 1024/101000014/2016 про порушення нею митних правил.

25.01.2017 р. позивач повідомила відповідача про те, що у зв'язку з її перебуванням на лікуванні 02.02.2017 р. о 10:00 год. вона не зможе особисто бути присутньою при розгляді її справи та просить про перенесення розгляду справи.

07.03.2017 р. позивач надіслала на адресу Житомирської митниці ДФС лист, в якому просила перенести розгляд справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю прибути в строк, вказаний у листі митниці.

11.04.2017 р. позивач направила лист на електронну та поштову адреси Житомирської митниці та повідомила про те, що бажає прийняти участь у розгляді справи про порушення митних правил № 1024/101000014/2016 та скористатись правами, визначеними статтею 498 Митного кодексу України. А також повідомила відповідача, що у зв'язку з її перебуванням на лікуванні (у зв'язку з хворобою) вона не зможе особисто бути присутньою при розгляді її справи 18.04.2017 р.

18.04.2017 р. заступником начальника Житомирської митниці ДФС Мірошніченко М.І. було винесено постанову № 1024/101000014/2016, якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову про порушення митних правил протиправною, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Митним кодексом України (далі - МК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб.

Частиною 3 статті 470 МК України регламентовано, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

У ст.ст. 486, 488, 497, 498 МК України закріплено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

У провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь: 1) особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил; 2) власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи); 3) представники осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб (законні представники, представники, які діють на підставі довіреності, доручення); 4) захисники; 5) представники органів доходів і зборів; 6) свідки; 7) експерти; 8) перекладачі; 9) поняті.

Особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно ст. 526 МК України передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що митним законодавством регламентовано чіткий та послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, зокрема за ч. 3 ст. 470 МК України.

При цьому, наведені правові норми, закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі на участь у розгляді її справи, також містять й певні застереження, націлені на попередження зловживання особою такими правами та на забезпечення належної реалізації митними органами наданих їм повноважень.

Водночас, одним із зазначених застережень є можливість розгляду митним органом справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якщо вона була попереджена належним чином про дату, час та місце розгляду її справи і станом на момент розгляду її справи від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач перевищила встановлений ст.95 МК України строк доставки транспортного засобу.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем жодним чином не спростовано наявності факту вчинення нею вказаного правопорушення.

Разом з тим, відповідачем зазначені обставини були встановлені у порядку, передбаченому чинним законодавством /Т.1 а.с.106-108/, та завчасно і належним чином повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду її справи про адміністративне правопорушення - 02.02.2017 р., 14.03.2017 р. та 18.04.2017 р. за адресою: Україна, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Садова, 4, однак з моменту ввезення транспортного засобу на територію України, тобто з 20.10.2016 р. до прийняття оскаржуваної постанови, жодного разу позивач за вказаною адресою не з'явилася ані за викликом митного органу, ані за власної ініціативи.

При цьому, доводи апелянта про те, що МК України передбачає перенесення розгляду справи у разі надіслання клопотання про відкладення, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки можливість відкладення розгляду справи митним органом покликана забезпечити реалізацію процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, але такі права повинні використовуватися особою у межах правового поля та без зловживання ними.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем було двічі перенесено розгляд справи позивача на іншу дату на підставі її клопотань і вирішено питання щодо притягнення її до адміністративної відповідальності у межах граничного шестимісячного строку, регламентованого ч. 1 ст. 467 МК України.

Таким чином, відповідачем забезпечено позивачу реальну можливість реалізувати її процесуальні права, зокрема право на захист, при дотриманні балансу приватного і публічного інтересів.

При цьому, доводи апелянта про те, що ввезений нею автомобіль перебував на ремонті та був не на ходу, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки довідки та документація з СТО, на яку вона посилається /Т.1 а.с.51-53/, не містять відомостей про те, що автомобіль був не на ходу, і, крім того, у матеріалах справи відсутні докази надання вказаних документів митному органу.

Судова колегія, також зазначай й те, що навіть за умови перебування автомобіля на СТО, позивач не була позбавлена можливості з'явитися до митного органу та надати відповідні пояснення.

Посилання апелянта на те, що вона не могла прибути за викликом відповідача для участі в розгляді її справи 02.02.2017 р. та 18.04.2017 р. через стан здоров'я, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки в довідках, на які посилається апелянт /Т.1 а.с.28-29/, зазначено, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному.

Водночас, листок непрацездатності, який у відповідності до чинного законодавства, зокрема Інструкції, затвердженій наказом від 03.11.2004 р. N 532/274/136-ос/1406, за жодний з періодів хвороби ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не надано.

У контексті викладеного судова колегія також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі, викладену в рішенні по справі «Олссон проти Швеції» від 24.031988 р., відповідно до якої рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність.

Посилання апелянта на судову практику, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судові рішення, на які посилається апелянт, ухвалені за інших обставин справи, вони не мають жодного преюдиційного значення для вирішення даного спору і відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи згідно з Конституцією України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів, і у відповідності до ст. 244-2 КАС України обов'язковими для судів є лише висновки ВСУ.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову і вважає, що судом було повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно зі ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 13 грудня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: