Справа № 826/686/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2017 року № 826/686/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А. С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації за заявою-запитом про надання інформації;

- зобов'язати відповідача надати позивачу інформацію, що запитувалася згідно із заявою-запитом на інформацію, завірену належним чином копію постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 06.06.2014 № 0004300;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення судом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2016 позивач звернувся до відповідача за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-а, із заявою про надання належним чином завіреної копії постанови про закриття кримінального провадження № 0004300, у відповідь на яку отримав лист відповідача за підписом начальника слідчого відділу від 21.11.2016 № Н-5546/125/48/03-2016 з повідомленням про те, що для отримання копії постанови необхідно звернутися до канцелярії слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Позивач, вважаючи таку відповідь розпорядника запитуваної інформації формальною відпискою, 02.12.2016 звернувся до начальника Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві зі скаргою, на яку отримав відповідь, що під час проведення службової перевірки було встановлено, що відповідь надана вчасно та порушення вимог чинного законодавства не встановлено.

Відповідач у судовому засіданні та в поданих запереченнях зазначає, що на момент запиту позивача слідчий Литовченко М. В. в Дарницькому управлінні поліції не працювала, а позивач у позові не зазначив до кого саме він звертався та не підтвердив цього факту.

Також відповідач зазначив, що заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 2 Субботіним О.М. 08.02.2017 було скасовано постанову слідчого Литовченко М. В. про закриття кримінального провадження, отже, кримінальне провадження № 0004300 знаходиться у провадженні.

Судом на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0004300 від 06.06.2014 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Листом начальника відділення Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві позивача було повідомлено, що вказане кримінальне провадження закрите.

28.10.2016 позивач звернувся до відповідача за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-а, із заявою про надання належним чином завіреної копії постанови про закриття кримінального провадження № 0004300, зареєстрованою за вх. № Н-5546 (а. с. 8).

Листом від 21.11.2016 № Н-5546/125/48/03-2016 за підписом начальника СВ Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, підполковника поліції Пятниківського О. А., позивача повідомлено, що дане кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (за відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення) та на даний час воно знаходиться в архіві слідчого відділу Дарницького УП, за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-а.

Вказаним листом позивача також повідомлено, що для отримання копії постанови необхідно звернутися до канцелярії слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у робочий день тижня з 9:00 год. по 17:00 год. (а. с. 9).

В результаті оскарження дій відповідача в адміністративному порядку начальником СВ Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, підполковником поліції Пятниківським О. А., позивача було повідомлено, що під час проведення службової перевірки було встановлено, що відповідь надана вчасно та порушення вимог чинного законодавства не встановлено (а. с. 10, 11).

Вважаючи бездіяльність щодо ненадання копії постанови про закриття кримінального провадження протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Заявник має право, в тому числі, отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Стаття 303 КПК України передбачає право особи оскаржити під час досудового розслідування бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає, у тому числі, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Окремо кримінальним процесуальним законом передбачене право особи оскаржити рішення про закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України.

В той же час, право особи на оскарження бездіяльності щодо не направлення копії постанови КПК України не передбачене зазначеним кодексом.

Суд звертає увагу, що предметом позову є протиправна бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на запит в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не щодо не направлення копії постанови про закриття кримінального провадження в порядку ст. 284 КПК України.

Крім того, у відповідності до п. 6 ст. 3 КПК України досудове слідство - форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування злочинів.

В той же час, постановою Київської місцевої прокуратури № 2 від 08.02.2017 та листом відповідача від 01.06.2017 № 7916/125/48/01-2017 підтверджено, що кримінальне провадження № 0004300 було закрите 28.08.2014 та поновлене з 08.02.2017 у зв'язку зі скасуванням рішення про закриття кримінального провадження.

Відтак, позов було подано в період, коли кримінальне провадження було закрите, а саме: 29.12.2016.

Таким чином, суд приходить до висновку про допустимість обраного позивачем способу захисту порушеного права та можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 Закону № 393 заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 18 Закону № 393 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, крім іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно ст. 19 Закону № 393 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, в тому числі, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (ст. 20 Закону № 393).

Судом з дотриманням принципу офіційного з'ясування обставин справи було зобов'язано відповідача подати до суду всі докази на підтвердження своїх заперечень та в результаті надання цих доказів було встановлено наступне.

З постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2 від 08.02.2017 судом вбачається, що слідчим СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Литовченко М. В. 28.08.2014 зроблено відмітку в ЄРДР про закриття кримінального провадження без оформлення вказаного рішення постановою (а. с. 22 - 23).

За результатами встановлених порушень заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 2 Субботіним О.М. скасовано рішення слідчого Литовченко М. В. від 28.08.2014 про закриття кримінального провадження № 0004300 від 06.06.2014.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI кожна особа має право, в тому числі, доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

В розумінні вказаних норм, зважаючи на те, що кримінальне провадження було закрите слідчим слідчого відділу Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві та відповідь на заяву позивача була надана начальником цього відділу з повідомленням, що постанова знаходиться в архівному підрозділі цього ж відділу, суд приходить до висновку про те, що відповідач є розпорядником запитуваної інформації.

Натомість, відповідач, як розпорядник інформації про відсутність рішення слідчого у формі постанови, не зазначив у своїй відповіді на запит позивача вказаної інформації, з огляду на що, на думку суду, допустив в цій частині протиправну бездіяльність.

Водночас, бездіяльність відповідача щодо ненадання копії рішення у формі постанови не може бути визнана протиправною у зв'язку з відсутністю такого рішення у задокументованій формі, так само як і не може бути покладено на відповідача обов'язок надати копію рішення, якого не існує.

За цих обставин, та враховуючи, що під час вирішення спору було встановлено порушення права позивача бути обізнаним з відомостями, що його стосуються, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу запитуваної інформації по суті.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У ст. 1173 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

В п. 5 вказаної Постанови зазначено, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем позивачу завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано в чому полягає така шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди п'яти мінімальних заробітних плат є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву від 28 жовтня 2016 року, зареєстровану за вхідним № Н-5546, по суті запитуваної інформації.

3. В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур