Справа № 826/1973/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2017 року № 826/1973/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічне акціонерне товариство «Банк Народний Капітал»
провизнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Правління Національного банку України від 19.01.2017 № 34-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Народний Капітал» до категорії неплатоспроможних»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.01.2017 № 159 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «НК Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є акціонером ПАТ «Банк Народний Капітал», підстава належності понад 85 % акцій особам, жодна з яких не є істотним учасником банку, є несуттєвою, рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних - передчасним, а рішення про запровадження тимчасової адміністрації - поспішним.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Зокрема, представник Національного банку України зазначив, що позивач не вправі оскаржувати рішення регулятора про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а Національний банк України під час застосування заходів впливу діяв виключно у межах та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України, з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів банку, а отже, адміністративний позов є необґрунтованим.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що з огляду на непрозорість структури власності банку, зважаючи на невиконання банком та його учасниками плану та відсутність власників істотної участі, які отримали погодження НБ України на набуття такої участі, Національним банком України вбачено реальну загрозу невиконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами і кредиторами. Зауважив, що рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.01.2017 № 159 є похідним від рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Судом на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, дослідивши заперечення відповідача та третьої особи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є акціонером Публічного акціонерного товариства «Банк Народний Капітал» та власником простих іменних акцій в кількості 21000000 шт. номінальною вартістю 0, 50 грн. (загальна вартість 10500000, 00 грн.), що складає 8, 6 % частки у статутному капіталі банку.

28.07.2017 Правління НБ України прийняло рішення № 176-рш/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Народний Капітал» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

Після цього, листом від 04.08.2016 № 11-16/613 банк подав Національному банку України план заходів по приведенню структури власності банку у відповідність із вимогами законодавства.

План заходів, зокрема, передбачав погодження набуття істотної участі в банку таким особам:

- акціонерам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (громадяни України) у розмірі 11, 7361 % статутного капіталу банку;

- кінцевому бенефіціарному власнику компанії Ейс Холдінгз Лімітед (Ace Holdings Limited, Кіпр) ОСОБА_2 (громадянин Кіпру) - у розмірі 14, 1773 % статутного капіталу банку;

- кінцевому бенефіціарному власнику товариства з обмеженою відповідальністю «Преслайн» ОСОБА_6 (громадянин України) - у розмірі 14, 775 % статутного капіталу банку.

Для погодження вказаним особам набуття істотної участі до НБ України від банку 27.04.2016, 08.08.2016, 29.07.2016 надійшли пакети документів.

За результатами розгляду пакетів документів, Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем 02.09.2016 прийняв рішення № 430 і № 431 про заборону ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (відповідно) набувати опосередковану істотну участь у банку з огляду на подання неповного пакету документів та невідповідність поданих документів вимогам чинного законодавства.

Листом від 09.09.2016 № 11-16/723БТ банк подав Національному банку України оновлений план заходів по приведенню структури власності банку у відповідність із вимогами законодавства.

Оновлений план заходів, зокрема, передбачав погодження набуття істотної участі в банку таким особам:

- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (громадяни України) у розмірі 26, 44 % статутного капіталу банку;

- ОСОБА_6 (громадянин України) - у розмірі 14, 7750 % статутного капіталу банку.

Також план передбачав погодження набутої ОСОБА_7 істотної участі в розмірі 14, 2411 % статутного капіталу банку.

Однак, ОСОБА_6 повторно не подав до НБ України пакету документів щодо набуття істотної участі в банку.

19.01.2017 Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем прийняв рішення № 2 про заборону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набувати пряму істотну участь у банку з огляду на подання неповного пакету документів.

19.01.2017 Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем прийняв рішення № 3 про заборону ОСОБА_8 набувати пряму істотну участь у банку з огляду на подання неповного пакету документів 16.11.2016.

Таким чином, Національним банком України було констатовано, що станом на 19.01.2017 план заходів не виконано у повному обсязі, структура власності банку не приведена у відповідність до вимог законодавства, у тому числі нормативно - правових актів НБ України.

Згідно з інформацією Департаменту банківського нагляду за результатами аналізу статистичної звітності банку (за формами звітності № 1Д «Баланс банку», № 611 «Звіт про дотримання економічних нормативів та лімітів відкритої валютної позиції» станом на 13.01.2017, № 613 «Звіт про концентрацію ризиків за активними операціями банку з контрагентами та інсайдерами» станом на 01.12.2016), банку притаманний значний кредитний ризик та ризик ліквідності.

Із дати віднесення банку до категорії проблемних відбулося зменшення високоліквідних активів на 66 % (на 56, 6 млн. грн.) та на 16 % від загальних активів, з них готівкові кошти зменшилися на 24, 8 млн. грн., цінні папери, що рефінансовані НБ України, - на 40 млн. грн.

Обсяг розміщених у банку коштів небанківських фінансових установ зменшився на 44, 3 млн. грн., обсяг коштів фізичних осіб - на 14, 0 млн. грн. (із них кошти акціонера банку ОСОБА_3 - на 7, 8 млн. грн.), обсяг коштів суб'єктів господарювання - на 9, 1 млн. грн.

Станом на 13.01.2017 фактичне значення нормативу кредитного ризику на одного контрагента (Н7) становило 30, 25 % (за нормативного значення не більше 25 %).

Станом на 19.01.2017 банк не подав план заходів із приведення значення нормативу кредитного ризику на одного контрагента (Н7) до нормативного значення.

Також рішенням Комісії з питань визначення пов'язаних із банками осіб і перевірки операцій банків з такими особами від 28.12.2016 № 120 дванадцять позичальників банку визнано пов'язаними із банком особами.

Загальний обсяг заборгованості перед банком, що враховується під час розрахунку нормативу максимального розміру кредитного ризику за операціями з пов'язаними із банком особами (Н9), становить 178, 6 млн. грн. та фактичне значення нормативу становить 102, 4 % (за нормативного значення не більше 25 %).

Однак, станом на 19.01.2017 банк не відобразив зазначених позичальників як пов'язаних осіб.

У статистичній звітності, що подається банком до НБ України (форма № 611 станом на 13.01.2017), значення нормативу максимального розміру кредитного ризику за операціями з пов'язаними із банком особами (Н9) дорівнює нулю.

З огляду на викладене, Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 19.01.2017 № 34-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Народний Капітал» до категорії неплатоспроможних» (а. с. 121 - 124 Т. 1).

На підставі вказаного рішення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12, статей 34 - 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «НК Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» від 19.01.2017 № 159 (а. с. 76 Т. 1).

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що порушують передбачені статтею 25 Закону України «Про акціонерні товариства» права позивача на отримання дивідендів, участь в управлінні справами банку, розпорядження своїми акціями, отримання у разі ліквідації банку частини його майна або частини вартості його майна, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III (далі - Закон № 2121) учасниками банку можуть бути юридичні і фізичні особи, резиденти та нерезиденти, а також держава в особі Кабінету Міністрів України або уповноважених ним органів.

Власники істотної участі у банку повинні мати бездоганну ділову репутацію та задовільний фінансовий стан.

Вимоги щодо ділової репутації та задовільності фінансового стану засновників та осіб, які набувають істотної участі у банку, встановлюються Національним банком України.

Згідно зі ст. 34 Закону № 2121 юридична або фізична особа, яка має намір набути істотної участі у банку або збільшити її таким чином, що така особа буде прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами володіти 10, 25, 50 та 75 і більше відсотками статутного капіталу банку чи правом голосу акцій (паїв) у статутному капіталі банку та/або незалежно від формального володіння справляти значний вплив на управління або діяльність банку, зобов'язана повідомити про свої наміри цей банк і Національний банк України за три місяці до набуття істотної участі або її збільшення.

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов'язані надати Національному банку України разом з повідомленням повний пакет документів, визначених цим Законом і нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України розглядає документи, визначені у цій статті, протягом трьох місяців з дня отримання повного пакета відповідних документів. У разі якщо зазначений у частині першій цієї статті банк має ліцензію на провадження професійної діяльності на фондовому ринку, Національний банк України інформує Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку про зазначених осіб, які мають наміри набути або збільшити істотну участь у такому банку.

Національний банк України надає (надсилає) рішення про заборону набувати або збільшувати істотну участь у банку відповідній особі із зазначенням підстав такої заборони.

У разі якщо Національний банк України у строк, визначений частиною третьою цієї статті, не надіслав відповідній особі рішення про заборону набувати або збільшувати істотну участь у банку, таке набуття або збільшення вважається погодженим.

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов'язані повідомити банк про погодження Національним банком України набуття або збільшення істотної участі у банку та надати інформацію про свою структуру власності та розмір частки істотної участі у банку.

Юридична чи фізична особа, яка має намір передати істотну участь у банку будь-якій іншій особі або зменшити таку участь настільки, що її частка у статутному капіталі банку або право голосу виявиться нижче рівнів, визначених частиною першою цієї статті, або передати контроль над банком іншій особі, має повідомити про це банк та Національний банк України в установленому ним порядку.

Фізична особа, яка має намір набути або збільшити істотну участь у банку, зобов'язана надати банку та Національному банку України в установленому ним порядку:

1) документи, визначені Національним банком України, що підтверджують істотну участь у банку для фізичної особи, яка має намір збільшити істотну участь у банку;

2) документи, визначені Національним банком України, що дають змогу зробити висновок про ділову репутацію самої особи та всіх осіб, через яких здійснюватиметься опосередковане володіння істотною участю у банку;

3) документи, визначені Національним банком України, що дають змогу зробити висновок про майновий стан самої особи та всіх осіб, через яких здійснюватиметься опосередковане володіння істотною участю у банку;

3-1) документи, визначені Національним банком України, що дають змогу зробити висновок про джерела походження коштів, які використовуватимуться фізичною особою для набуття або збільшення істотної участі у банку;

4) копії документів, необхідних для ідентифікації фізичної особи та всіх осіб, через яких здійснюватиметься опосередковане володіння та/або контроль істотної участі у банку;

5) відомості за формою, установленою Національним банком України, про асоційованих осіб фізичної особи;

6) відомості за формою, установленою Національним банком України, про юридичних осіб, у яких фізична особа є керівником та/або контролером.

Фізична особа - іноземець, яка має намір набути або збільшити істотну участь у банку, додатково подає Національному банку України письмовий дозвіл на участь у банку в Україні, виданий уповноваженим контролюючим органом країни, в якій вона має постійне місце проживання, якщо законодавством такої країни вимагається отримання зазначеного дозволу, або письмове запевнення про відсутність у законодавстві відповідної держави вимог щодо отримання такого дозволу.

Документи, зазначені в цій статті, що подаються іноземною юридичною особою та фізичною особою - іноземцем, мають бути нотаріально засвідчені за місцем видачі та легалізовані в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, зазначені в цій статті, складені іноземною мовою, мають супроводжуватися нотаріально завіреним перекладом українською мовою.

Національний банк України погоджує набуття або збільшення істотної участі іноземною юридичною та фізичною особою за таких умов:

1) держава, в якій зареєстрована (має постійне місце проживання) іноземна особа, на належному рівні забезпечує виконання міжнародних стандартів у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму;

2) банківський нагляд у державі, в якій зареєстрована (має постійне місце проживання) іноземна особа, за оцінкою відповідних міжнародних органів в цілому відповідає Основним принципам ефективного банківського нагляду Базельського комітету з питань банківського нагляду.

Національний банк України має право заборонити юридичній або фізичній особі набувати або збільшувати істотну участь у банку, у разі якщо:

1) подано неповний пакет документів, документи містять недостовірну інформацію або не відповідають вимогам законів України чи нормативно-правових актів Національного банку України;

2) ділова репутація особи, а для юридичної особи і членів її виконавчого органу та/або наглядової ради, власників істотної участі у ній та всіх осіб, через яких здійснюватиметься опосередковане володіння та/або контроль істотної участі у банку, не відповідає вимогам щодо її бездоганності, установленим Національним банком України;

3) фінансовий стан юридичної особи та/або майновий стан фізичної особи та всіх осіб, через яких здійснюватиметься опосередковане володіння істотною участю у банку, не відповідають вимогам, установленим Національним банком України;

4) особа не має власних коштів для набуття або збільшення істотної участі у банку;

5) набуття або збільшення особою істотної участі у банку загрожуватиме інтересам вкладників та інших кредиторів банку або суперечитиме антимонопольному законодавству України;

6) структура власності юридичної особи не відповідає вимогам щодо її прозорості, встановленим Національним банком України.

Набуття або збільшення істотної участі в банку без погодження Національного банку України не допускається, крім визначених нормативно-правовими актами Національного банку України випадків, у яких допускається погодження фактично набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення. У визначених Національним банком України випадках особа зобов'язана звернутися до Національного банку України за погодженням набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення у строки та порядку, встановлені Національним банком України. Для погодження набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення особа подає до Національного банку України документи, визначені цією статтею для осіб, які мають намір набути або збільшити істотну участь у банку. Національний банк України до прийняття рішення у визначеному ним порядку має право тимчасово заборонити такій особі використання права голосу щодо відповідних акцій банку. Національний банк України має право відмовити особі у погодженні набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення з підстав, визначених у частині п'ятнадцятій цієї статті.

У відповідності до ст. 52 Закону № 2121 для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є:

1) контролери банку;

2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку;

3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку;

4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи;

5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку;

6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб;

7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини;

8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;

9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Банк зобов'язаний подавати Національному банку України інформацію про пов'язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов'язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1-9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв'язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов'язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком не доведе протилежного.

Особа, визначена рішенням Національного банку України пов'язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов'язаною з банком особою.

Угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати умови, що не є поточними ринковими умовами.

Угоди, укладені банком із пов'язаними з банком особами на умовах, що не є поточними ринковими умовами, визнаються недійсними з моменту їх укладення.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 73 Закону № 2121 у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належить, в тому числі, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Згідно ст. 74 Закону № 2121 порядок застосування заходів впливу, встановлених статтею 73 цього Закону, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону № 2121 Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 Закону № 2121 Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452) виконавча дирекція Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 34 Закону № 4452 Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

У відповідності до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок про відсутність власників істотної участі в банку Національним банком України зроблений передчасно, оскільки для прийняття такого рішення не закінчився 180-денний строк, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону № 2121.

Так само, передчасним вважає позивач і рішення виконавчої дирекції ФГВФО, оскільки граничний строк для прийняття такого рішення закінчувався 20.01.2017.

В межах заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положення статті 76 Закону № 2121 визначають строки вчинення відповідних дій для відповідачів днями: 180 днів та 1 день.

У відповідності до ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Зважаючи на зазначені загальні засади законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що термін «не пізніше» означає для суб'єктів владних (власних та делегованих) повноважень граничну межу, до якої такі суб'єкти повинні вчинити певні дії або прийняти відповідне рішення, проте, ці суб'єкти не обмежені у праві вчиняти дії та приймати рішення у будь-який момент строку, наданий законодавством, аж до граничної межі.

Таким чином, доводи позивача про передчасність та поспішність прийнятих рішень є необґрунтованими, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з зазначених причин.

В свою чергу, позивач не наводить обґрунтувань щодо недотримання відповідачами процедури при прийнятті оскаржуваних рішень чи невідповідності висновків щодо неплатоспроможності банку, викладених у рішеннях, дійсним обставинам справи.

Також колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з протоколу № 2/36 про підсумки голосування на позачергових загальних зборах ПАТ «Банк Народний Капітал» від 16.01.2017 позивач особисто проголосував «за» пропозицію про ліквідацію банку (а. с. 197 - 201 Т. 1).

Окремо колегія суддів зауважує, що у відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Істотна участь у банку - це пряме або опосередковане, самостійно або спільно з іншими особами володіння 10 і більше відсотками статутного капіталу або права голосу придбаних акцій (паїв) юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість вирішального впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи. З метою підвищення транспарентності банківської діяльності Національний банк України публікує на своєму сайті інформацію про власників істотної участі в банках України.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що останній не має істотної участі в банку, оскільки його частка становить 8, 6 % статутного капіталу.

У відповідності до ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так у постанові від 24.10.2017 Верховний Суд України (справа № 826/1162/16) зазначив наступне.

В аспекті заявлених вимог насамперед слід вирішити питання про те, хто вправі (може) оскаржити застосований НБ України захід впливу у виді віднесення банку до категорії неплатоспроможних за ситуації, коли на законодавчому рівні встановлено, що таке право має банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ, і водночас на рівні закону (частина друга статті 76 Закону № 2121-ІІІ, частина перша статті 34, частина перша статті 36 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») передбачено, що названі суб'єкти права на оскарження не мають на це повноважень, позаяк не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБ України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку і з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 79 Закону № 2121 передбачено, що банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю НБ України, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність НБ України чи його посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 72 Закону № 2121 НБ України має право здійснювати перевірку осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБ України, з метою дотримання законодавства щодо банківської діяльності. При здійсненні перевірки НБ України має право вимагати від цих осіб подання будь-якої інформації, необхідної для здійснення перевірки. Інспектовані особи зобов'язані подавати НБ України затребувану інформацію у визначений ним строк.

За частиною другою зазначеної статті цього Закону до осіб, які можуть бути об'єктом перевірки НБ України, належать власники істотної участі у банку та учасники банківських груп.

Надавши оцінку повноваженням Національного банку України та Фонду гарантування фізичних осіб, Верховний Суд України у вказаному рішенні прийшов до висновку, що після введення тимчасової адміністрації всі повноваження виконавчого органу (правління) банку призупиняються, а у разі ліквідації - припиняються. Виходячи з викладеного банк як юридична особа в особі її органів правління позбавлений будь-якої можливості на звернення до суду з позовом про оскарження рішення НБ України, зокрема про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, з метою захисту порушених прав банку (та/або його акціонерів).

Водночас, пріоритетними у діяльності Фонду чи уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку (ліквідатора) відповідно до норм Закону № 4452, є інтереси НБ України і така діяльність спрямована передусім на співпрацю з останнім, що, своєю чергою, виключає саму можливість на звернення до суду з вимогами щодо визнання протиправними дій НБ України та/або оскарження прийнятих НБ України рішень.

У справі Camberrow MM5 AD against Bulgaria ЄСПЛ зазначив: «Суд також нагадує, що зневажання правосубєктності компанії стосовно того питання, чи є вона «особою», яка безпосередньо постраждала, буде виправданим лише за виняткових обставин, зокрема, коли буде прямо встановлено, що для компанії є неможливим звернення до Суду через органи, створені згідно з її статутом, або у випадку ліквідації або банкрутства через її ліквідаторів або конкурсних керуючих» (справа Agrotexim and Others v.Greece).

За таких обставин Суд констатував, що через конфлікт інтересів між Camberrow MM5 AD та його спеціальними керуючими і конкурсними керуючими для самого банку було неможливо подати позов до Суду. Більше того, ЄСПЛ нагадує, що заявник володів суттєвою часткою участі у розмірі 98 % у банку. Він діяв з веденням частини своєї діяльності через банк і, таким чином, мав пряму особисту зацікавленість у предметі заяви (справа G.J. v. Luxembourg). Таким чином, Суд встановив, що за особливих обставин цієї справи заявник може заявляти себе потерпілим від заявлених порушень Конвенції, які порушують права Camberrow MM5 AD.

З огляду на вищезазначене Верховний Суд України висловив наступну правову позицію: позивач, який є акціонером банку, але не є власником істотної участі в банку, не володіє великим (значним, істотним) пакетом акцій, що надає йому основоположний, вирішальний ступінь впливу на діяльність банку, не може бути визнаний особою, що вправі звертатись до суду у зв'язку із втручанням органів державної влади в особі НБ України та Фонду у його суб'єктивні майнові права. Не може бути позивачем у спорах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності НБУ й акціонер з незначною кількістю акцій (приміром 0,0003 відсотка) чи акціонер, якого за рядом подібних до зазначених критеріїв максимально не можна наблизити (прирівняти) до особи, яка прямо і безпосередньо потерпіла від дій чи рішень НБ України.

У даній справі, вважаючи своє майнове право порушеним, ОСОБА_1 не довів, по - перше, існування у нього порушеного права, та навпаки, виявив волевиявлення щодо ліквідації банку.

По-друге, позивач не навів жодного належного та допустимого доказу існування наслідкового зв'язку між порушеними, на його думку, правами та оскаржуваними рішеннями, а не неналежними діями/бездіяльністю самого банку, що призвело до його неплатоспроможності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зміст порушеного майнового права позивача не співмірний з заявленими вимогами про його захист у даному спорі, з огляду на що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А. С. Мазур

Судді: Є.В. Аблов

А.В. Літвінова