Справа № 802/682/17-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/682/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

05 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: Мастера П.В.,

представника відповідача: Охрісовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький підшипник" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький підшипник" (далі - позивач) до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.04.2017 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив: зобов`язати Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області звільнити всі активи ТОВ "ТД "Вінницький підшипник", які перебувають у податковій заставі, з податкової застави та подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень заяви про припинення обтяжень відносно ТОВ "ТД "Вінницький підшипник".

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.07.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2015 податковим керуючим Вінницької ОДПІ складено Акт № 3 опису майна у податкову заставу платника податків ТОВ "ТД "Вінницький підшипник", згідно якого проведено опис нежитлової будівлі, салону-магазину, в м. Вінниці, по вул. Тарногородського, 46, корпус 25, загальною площею 356,3 кв.м. на загальну суму 16493,68 грн., а також складено Акт № 4 опису майна у податкову заставу платника податків ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", згідно якого проведено опис приміщення головного корпусу в м. Вінниці, по вул. Тарногородського, 46, на загальну суму 965454,62 грн.

02.06.2015 на загальних зборах учасників ТОВ "ТД "Вінницький підшипник", прийнято рішення про припинення діяльності ТОВ "ТД "Вінницький підшипник" шляхом введення процедури ліквідації відповідно до вимог чинного законодавства та статуту, та встановлено двохмісячний строк для заявлення претензії кредиторами з дати оприлюднення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - до 08.08.2015, про що внесено відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно витягу реєстру вимог кредиторів боржника ТОВ "ТД "Вінницький підшипник" за Вінницькою ОДПІ визнано грошові вимоги в сумі 528 238,57 грн. та включено її до третьої черги задоволення вимог кредиторів.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення даного адміністративного позову у суду відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Правовідносини стосовно погашення боргу платників податків, а саме, щодо виникнення права податкової застави регулює ст. 89 ПК України.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов'язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов'язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

У разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

У разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов'язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків з повідомленням про вручення.

До прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно.

У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом.

Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу.

Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженим Наказом Міністерства доходів і зборів № 572 від 10.10.2013, пунктом 3 визначено, що орган доходів і зборів реєструє податкову заставу у відповідному державному реєстрі обтяжень.

Статтею 93 ПК України вказано, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Згідно п. 97.1 та 97.2 ст. 97 ПК України, під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства. У разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.

Відповідно до пп. 97.4.1 п. 97.4 ст. 97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно платника податків, який ліквідується, є ліквідаційна комісія або інший орган, що проводить ліквідацію згідно із законодавством України.

Отже, ст. 97 ПК України не містить імперативних норм щодо втрати чинності будь-яких обтяжень чи обмежень на розпорядження майном (коштами), з дня початку ліквідації платника податків, в тому числі щодо втрати чинності обтяжень на майно, що знаходиться в податковій заставі.

Більше того, колегія суддів зазначає, що вимоги кредиторів, забезпечені заставою, задовольняються у першу чергу, у зв'язку із чим хибним є твердження позивача щодо порушення черговості задоволення вимог кредиторів у разі чинності податкової застави.

Судом першої інстанції вірно вказано, що, ст. 93 ПК України встановлює вичерпний перелік підстав для звільнення майна платника податків з-під податкової застави, відповідно до якої відсутня така підстава для припинення податкової застави як прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язаної з банкрутством.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем вказано, що наявність податкової застави Вінницької ОДПІ унеможливлює законну діяльність ліквідаційної комісії та погашення першочергових вимог кредиторів.

Проте, суд апеляційної інстанції зауважує, що ліквідатор ТОВ "ТД "Вінницький підшипник", не позбавлений права використовувати майно товариства в порядку черговості погашення вимог кредиторів, оскільки згідно з абз. 2 п. 92.1 ст. 92 ПК України платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу доходів і зборів, а також у разі якщо орган доходів і зборів впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та на підставі норм чинного законодавства що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький підшипник" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 12 грудня 2017 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.