Справа № 821/1768/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1768/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора відділу реєстрації Новокаховської міської ради ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора № 33666119 від 01.02.2017 р.,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до державного реєстратора відділу реєстрації Новокаховської міської ради ОСОБА_4 (далі - відповідач, державний реєстратор), третя особа: ОСОБА_5, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора, індексний номер 33666119 від 01.02.2017 р. щодо реєстрації права власності на житловий будинок по вул.Белінського, 9а, смт.Чаплинка Херсонської області за ОСОБА_5.

Свої вимоги мотивує тим, що є єдиним спадкоємцем житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами, який розташований по вул.Белінського, 9, в смт.Чаплинка Херсонської області. Даний будинок належав на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на особисту приватну власність її покійному батькові - ОСОБА_6 За її заявою була заведена спадкова справа. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 25.05.2017 р. за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами за адресою: вул.Белінського, 9, смт.Чаплинка Чаплинського району Херсонської області в порядку спадкування після смерті батька. Разом з тим, реалізувати своє право на спадщину шляхом здійснення державної реєстрації вказаного майна не має можливості, так як у вересні 2017 року дізналася, що на 1/2 частину житлового будинку по вул.Белінського, 9, смт.Чаплинка Херсонської області зареєстровано право власності на ОСОБА_5 та реєстрація будинку здійснена вже під адресою: вул.Белінського, 9а, без проведення будь-якого поділу, виділу частини від об'єкта нерухомого майна, який ОСОБА_5 ніколи не належав та не може належати. При цьому, реєстрація права власності за ОСОБА_5 здійснена на підставі рішення Чаплинської селищної ради від 22.12.2016 р. № 93 про зміну нумерації будинку та технічного паспорту, однак вказані документи не є підставою виникнення права власності у ОСОБА_5 на житловий будинок.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Зазначила, що на підставі поданих третьою особою документів державний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації, оскільки із вказаних документів неможливо встановити набуття права власності за ОСОБА_5 Зокрема, відповідно до рішення Чаплинської селищної ради від 22.12.2016 р. № 93 житловому будинку не присвоєно адресу № 9а, а фактично змінено адресу з № 9 на № 9а. Даним рішенням селищної ради нумерація будинку змінена за заявою ОСОБА_7, а технічна документація складена на замовлення ОСОБА_5 Згідно технічного паспорту ОСОБА_5 є лише замовником технічної документації, а не власником будинку. Крім того, технічний паспорт виготовлено на адресу вул.Белінського, 9а, ще за місяць до зміни адреси будинку. Тобто, в документах, які подані для державної реєстрації, є суттєві розбіжності та вони не відповідають вимогам ст.22 Закону України "Про державну реєстрацію речовин прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що залишилося поза увагою відповідача. Також зазначає, що Чаплинська селищна рада листом повідомила про відсутність інформації щодо перебування у власності частини будинку до 05 серпня 1992 року у власності ОСОБА_5 Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача надійшли заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах своїх повноважень та в порядку, визначеному чинним законодавством. Так, відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. ОСОБА_5 27.01.2017 р. було подано всі необхідні документи, а саме, паспорт громадянина України, картку фізичної особи-платника податків, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, квитанцію про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію права власності. Тому доводи позивача про незаконність здійснення державної реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об'єкт нерухомого майна є безпідставними, а позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ігнорує особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства не здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Від начальника відділу реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області надійшла заява про розгляд справи без участі державного реєстратора.

Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які повинні вирішуватися за правилами ЦПК згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 р. по справі № 21-41а16. Також вказала, що у 2013 році ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є родичами, звернулися із заявою до ВП "Містобудівельник" із заявою про необхідність виготовлення графічних матеріалів щодо розподілу домогосподарства по вул.Белінського, 9, смт.Чаплинка Херсонської області. На підставі рішень Чаплинської селищної ради від 25.04.2013 р. № 38, від 28.07.2016 р. № 55, від 22.12.2016 р. № 93, ВП "Містобудівельник" з одного домогосподарства з колишньою адресою вул.Белінського, 9, було розділено за волевиявленням позивача та її дітей на три окремих житлових будинки з адресами: вул.Белінського, 9, вул.Белінського, 9а, вул.Белінського, 9б. ОСОБА_5 після виготовлення технічного паспорту на будинок, отримання рішення про присвоєння поштової адреси звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності, до якої додала всі документи, визначені п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі яких відповідачем правомірно прийнято рішення від 01.02.2017 р. з індексним номером 33666119 про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 є лише замовником технічної документації на об'єкт нерухомого майна, а не власником, суперечить Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, якою визначено, що замовником технічної документації є власник об'єкта нерухомого майна або уповноважена ним особа. Звертає увагу на те, що 22.11.2017 р. ОСОБА_5 здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер якої :03:001:0486 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: вул.Белінського, 9а, смт.Чаплинка Херсонської області. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до списку власників будинків смт.Чаплинка, який є додатком до протоколу засідання виконкому Чаплинської районної Ради депутатів трудящих Херсонської області, УРСР від 11.06.1959 р. № 148 "Про визнання права особистої власності на будівлі громадян в смт.Чаплинка", за ОСОБА_6 визнано право власності на будівлю за адресою: Белінського, 1, який помер 14.10.1961 р.

Згідно довідки Чаплинської селищної ради Херсонської області від березня 2017 року № 1959 померлий 14.10.1961 р. ОСОБА_6 постійно та на день смерті проживав на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області вул.Белінського, 9. Разом з ним постійно на день смерті проживала донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за вказаною адресою до теперішнього часу.

20.05.2006 р. БТІ складено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: вул.Белінського, 9, в якому власником будинку зазначено ОСОБА_3

29.03.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_6, у видачі якого 29.03.2017 р. позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не подано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний будинок.

Позивач звернулася до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом до Чаплинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, рішенням якого від 25.05.2017 р. (справа № 665/603/17) позов задоволено та визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок з господарськими спорудами та побудовами, розташований по вул.Белінського, 9, в смт.Чаплинка Херсонської області в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_6

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 94436036 від 14.08.2017 р. право власності на житловий будинок, загальною площею 37 кв. м, житлова площа 23,6 кв. м, який розташований за адресою: Херсонська область, Чаплинський район, смт.Чаплинка, вул.Белінського, буд.9а, зареєстровано за ОСОБА_5, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжено, індексний номер 33666119 від 01.02.2017 р. державного реєстратора відділу реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області ОСОБА_4

Вважаючи прийняте державним реєстратором рішення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захист державою таких прав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Згідно ч.1 ст.4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

У відповідності до ч.3 ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч.1 ст.11 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.18 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Частиною 1 статті 27 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав здійснюється на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127).

Пунктом 40 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до п.42 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Згідно п.43 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Аналогічні норми закріплено і ст.31 Закону № 1952-IV. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.31 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об'єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Згідно ч.2 ст.31 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим.

З даних правових норм слідує, що законодавцем врегульовано порядок здійснення державної реєстрації на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, та визначено перелік документів, які повинні подаватися державному реєстратору для прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності на вказані об'єкти. Перелік документів, які повинні подаватися державному реєстратору для реєстрації права власності на вказані об'єкти, визначено як ст.31 Закону № 1952-IV та п.43 Порядку № 1127, так і п.42 Порядку № 1127 в залежності від того, чи здійснювалося сільськими, селищними, міськими радами ведення погосподарського обліку. Між тим, на думку суду, норми п.42 Порядку № 1127 повинні застосовуватися з урахуванням вимог ст.27 Закону № 1952-IV, про що зазначено в п.40 Порядку № 1127.

З матеріалів справи слідує, що рішення відповідача від 01.02.2017 р. індексний номер 33666119 про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Херсонська область, Чаплинський район, смт.Чаплинка, вул.Белінського, 9а, за ОСОБА_5 прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_5, до якої було долучено наступні документи: паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, квитанцію про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію права власності, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9а по вул.Белінського, смт.Чаплинка, виготовлений 21.11.2016 р. та виданий третій особі як замовнику, витяг з рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області від 22.12.2016 р. № 93 "Про присвоєння поштової адреси", відповідно до якого за заявою ОСОБА_7 присвоєно поштову адресу житловому будинку по вул.Белінського, 9а, замість вул.Белінського, 9.

У наданих до суду запереченнях відповідач вказує на те, що технічний паспорт та рішення виконкому про присвоєння поштової адреси є тими документами, на підставі яких згідно п.42 Порядку № 1127 здійснюється державна реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Між тим суд не погоджується з такими доводами державного реєстратора виходячи з наступного.

З технічного паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9а по вул.Белінського, смт.Чаплинка, який виготовлено 21.11.2016 р. та який було надано ОСОБА_5 відповідачу, слідує, що житловий будинок (літ.А), господарська прибудова (літ.А1), навіс (літ.а), сарай (літ.Б), водопровід (№ 1) були побудовані у період з 1961 по 1992 рік.

У 1961-1992 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. (далі - Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56.

Згідно п.1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п.7 Інструкції).

До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який є Додатком 1 до Інструкції, відносились, зокрема, свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів (п.16 Переліку).

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право особистої приватної власності ОСОБА_6 на житловий будинок за адресою: смт.Чаплинка, вул.Белінського, 9, виданий виконкомом Чаплинської селищної ради 22.06.1959 р. № 23, в оригіналі не зберігся, що встановлено рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 25.05.2017 р. по справі № 665/603/17. Відсутність правовстановлюючого документа на вказаний будинок стало підставою для відмови ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 9 по вул.Белінського, смт.Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, що слідує зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2017 р.

Тобто, на даний час відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний будинок зі спорудами.

З технічного паспорту, який було надано відповідачу третьою особою, вбачається, що ОСОБА_5 є лише замовником технічної документації, а не власником будинку. Технічний паспорт виготовлено на адресу: вул.Белінського, 9а, 21.11.2016 р., в той час як рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області № 93 про присвоєння поштової адреси будинку по ву.Белінського, 9а, замість вул.Белінського, 9, прийнято 22.12.2016 р. Тобто, технічний паспорт складено на адресу будинку, якої станом на 21.11.2016 р. не існувало.

Крім того, відповідно до "плану поверхів", який міститься у технічному паспорті, його складено на половину будинку, який розташований за адресою: вул.Белінського, 9, що також підтверджується і технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: вул.Белінського, 9, який складено 30.05.2006 р. і в якому власником зазначено ОСОБА_3

Що стосується витягу з рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області від 22.12.2016 р. № 93 "Про присвоєння поштової адреси", то з його змісту вбачається, що житловому будинку не присвоєно адресу № 9а, а фактично змінено адресу з № 9 на № 9а. Нумерація будинку змінена згідно заяви ОСОБА_7, а технічний паспорт складено на замовлення ОСОБА_5

Суд акцентує увагу на тому, що технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок та витяг з рішення виконкому селищної ради про присвоєння поштової адреси не є тими документами, які підтверджують виникнення у ОСОБА_5 речових прав на нерухоме майно і є підставою для їх державної реєстрації.

Згідно ст.27 Закону № 1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року, які у третьої особи відсутні.

Доводи представника третьої особи про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований житловий будинок внаслідок розподілу домогосподарства за адресою: смт.Чаплинка, вул.Белінського, 9, суд не приймає до уваги, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту представником третьої особи не надано. Крім того таке твердження суперечить рішенню державного реєстратора від 01.02.2017 р. індексний номер 33666119, відповідно до якого відповідач керувався саме п.42 Порядку № 1127, який передбачає перелік документів, які подаються для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р.

З огляду на приписи Закону № 1952-IV та Порядку № 1127 державний реєстратор не мала правових підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок по вул.Белінського, 9а, смт.Чаплинка за ОСОБА_5 без наявності відповідного документа, що підтверджує набуття ОСОБА_5 на нього права власності.

Таким чином, рішення від 01.02.2017 р. індексний номер 33666119 прийнято державним реєстратором з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації. Так, на порушення вимог ч.3 ст.10 Закону № 1952-IV відповідачем не було належним чином перевірено подані документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, а саме: проведено державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок за адресою: смт.Чаплинка, вул.Белінського, 9а, за відсутності передбачених Законом № 1952-IV та Порядком № 1127 документів, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на цей житловий будинок.

Статтею 24 Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, коли: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями тощо, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність рішення державного реєстратора відділу реєстрації Новокаховської міської ради ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2017 р. індексний номер 33666119, у зв'язку з чим дане рішення підлягає скасуванню.

Стосовно тверджень представника третьої особи з посиланням на постанову Верховного Суду України від 14.06.2016 р. по справі № 21-41а16 про те, що даний спір є цивільно-правовим, а тому повинен розглядатися за правилами ЦПК, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, і спори фізичних чи юридичних осіб з іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зі змісту ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює державний реєстратор, який виконує владні управлінські функції на підставі норм цього Закону, а тому у межах спірних правовідносин є суб'єктом владних повноважень.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень з мотивів відсутності правових підстав для реєстрації права власності.

Оскільки доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно з посиланням, зокрема, на порушення норм Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому у даній справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії щодо державної реєстрації права власності, прийняті/вчинені відповідачем як суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи викладене, та те, що даний спір виник у зв'язку зі здійсненням відповідачем як державним реєстратором функцій, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд вважає, що цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 р. "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" спори, пов'язані з діями або бездіяльністю державного реєстратора, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Посилання представника третьої особи на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 р. по справі № 21041а16, є безпідставними, оскільки нею врегульовані інші, ніж у цій справі, правовідносини.

Зокрема, Верховний Суд України у постанові від 14.06.2016 р. по справі № №21-41а16 дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди.

Що стосується даної справи, то підставою для звернення ОСОБА_3 до суду є неправомірні дії державного реєстратора, а саме: нездійснення всіх, передбачених законодавством дій, при проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно, а не виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договорів кредиту та іпотеки). У даній справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень. Крім того, вирішення даного спору не тягне за собою розв'язання спору про право цивільне (право власності на житловий будинок), а скасування рішення державного реєстратора не буде підставою для визнання прав власності на спірне нерухоме майно за іншою особою.

За таких обставин суд вважає, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації Новокаховської міської ради ОСОБА_4 від 01.02.2017 р. індексний номер 33666119 про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Херсонська область, Чаплинський район, смт.Чаплинка, вул.Белінського, буд.9а, за ОСОБА_5.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 грудня 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 6.3