Справа № 802/2119/17-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 грудня 2017 р. Справа № 802/2119/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Плахотнюк О.М.

третьої особи: Потупчик М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись громадяни України, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, учасники бойових дій в антитерористичній операції, з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Додатково пояснив, що позивачами дотримано вимог ст.118 та ст.122 Земельного Кодексу України. Також просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення відповідно до статті 267 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення проти позову (а.с. 67-68).

Ухвалою суду від 22.11.2017 року залучено до справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації.

В судовому засіданні, яке відбулося 30.11.2017 року, за згодою представника третьої особи, Управління культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів, надано оригінал охоронного паспорту об'єкту культурної спадщини "Поселення трипільської культури" та надано пояснення про те, що бажані позивачами ділянки не входять до зазначеного об'єкту культурної спадщини, а лише з ним межують, тому проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам повинен бути погодженим з сектором охорони культурної спадщини Вінницької обласної державної адміністрації.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.09.2017 року громадяни України, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, учасники бойових дій в антитерористичній операції, звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотаннями, графічними матеріалами, ксерокопіями паспортів, ідентифікаційних кодів та копіями посвідчень (довідками) учасників АТО, для отримання наказів про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Ксаверівка, у власність для особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 2.0 Га кожному.

На початку серпня 2017 року вище вказані громадяни звернулися із письмовими заявами до Управління культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації з проханням надати їм інформаційну довідку щодо наявності об'єктів культурної спадщини на земельній ділянці, орієнтовною площею 6.0 Га (по 2.0 Га кожному) на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

14.09.2017 року позивачі отримали письмові відповіді про відсутність на бажаних ділянках об'єктів культурної спадщини. У відповіді зазначено, що бажані ділянки, позначені ними на наданих картографічних матеріалах межують з пам'яткою археології, тому проект потребує погодження з органом охорони культурної спадщини - управлінням культури Вінницької ОДА. До відповіді на заяви було прикріплено картографічний матеріал з вказаними межами культурної пам'ятки.

20.10.2017 року Управління культури і мистецтв Вінницької ОДА надіслало лист до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з проханням внести необхідні зміни до державних земельних кадастрів та планів землекористування відповідно до ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та додали паспорт вказаної пам'ятки.

24.10.2017 року ГУ Держгеокадастру отримало та зареєструвало вказаний лист в електронній системі документообігу управління та приняло до виконання.

25.10.2017 року позивачами отримані з Вінницького районного відділу Держгеокадастру додаткові викопіювання (графічні матеріали), в яких зазначено, що бажані позивачами майбутні земельні ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид угідь - рілля. Викопіювання завірені печаткою та підписом керівника Вінницького районного управління Держгеокадастру.

За наслідками розгляду клопотань Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надало позивачам відмову.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Аналіз даної процесуальної норми свідчить про те, що особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень, які можуть проявлятися у формі рішень, дій або бездіяльності.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оскаржувані рішення відповідача перевіряються на відповідність їх вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу приписів ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1 ст. 33 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У змісті ч.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначено, що учасникам бойових дій (учасникам антитерористичної операції) надано першочергове право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно з ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, саме до повноважень відповідача належить надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту у власність.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, нормами ст. 118 Земельного кодексу України встановлений порядок звернення до відповідного органу виконавчої влади та перелік документів для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі 08.09.2017 року особисто звернулись до відповідача із клопотаннями у порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України, до клопотань було додано вичерпний перелік документів, встановлений Земельним кодексом України.

Відповідач розглянувши клопотання позивачів надав листи-відмови від 16.11.2017 року зазначивши, що земельні ділянки відносяться до категорії земель історико-культурного призначення, що підверджується технічною документацією з паювання земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с.Ксаверівка Вінницького району Вінницької області.

Дана позиція відповідача спростовується, оскільки єдиним офіційним документом та підтвердженням розміру, конфігурації, місця розташування об'єкта культурної спадщини відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" є паспорт об'єкта культурної спадщини. Відповідно до ст.6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" такі повноваження по розробці паспортів належать сектору охорони культурної спадщини управління культури і мистецтв Вінницької ОДА.

Згідно паспорту культурної спадщини Поселення трипільської культури (а.с.83-92), а саме викопіюванню території пам'ятки археології (а.с. 91) та враховуючи пояснення надані третьою особою, зазначено що земельні ділянки не збігаються із пам'яткою археології.

Серед іншого, у випадку накладення земельної ділянки із територією пам'ятки археології, такі питання мають бути узгоджені під час розробки проекту землеустрою, шляхом зменшення позивачами орієнтованої площі земельної ділянки.

Відповідно до наданих повноважень ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з урахуванням фактичних обставин у даній справі, на думку суду, в даному випадку існує правомірний варіант поведінки суб'єкта владних повноважень - надати дозвіл.

Судом, при розгляді матеріалів справи, при наданні пояснень сторонами, наявних доказів, не виявлено жодних законних підстав для відмови у наданні позивачам, учасникам бойових дій у зоні антитерористичної операції, наказів про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їм у власність бажаних земельних ділянок.

Всі учасники АТО, які брали і беруть участь в проведенні антитерористичної операції, захищаючи незалежність, цілісність та суверенітет держави України, виходячи з проведеного вище аналізу положень законодавства, мають справедливо сподіватися на належний розгляд уповноваженими органами та посадовими особами їх заяви про отримання ними земельних ділянок у власність, а також на ефективний спосіб захисту їхніх прав у разі їх порушення, що повністю відповідає положенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський Суд з прав людини визначив, що оскільки призначенням Конвенції є захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (пункти 56 та 61 Рішення Європейського Суду з прав, заява № 4143/02).

В даному випадку, виходячи з викладеного та з урахуванням предмету спору, сукупності досліджених обставин справи та доказів, при зверненнях до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 08.10.2017 року з приводу отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд вважає, що позивачі, як учасники АТО, мали правомірні очікування на реалізацію свого законного права на отримання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Отже, проведений системний та детальний аналіз встановлених обставин справи та доказів, а також вищевказаних законодавчих актів, з огляду на положення ч.2 ст.71 КАС України свідчить про те, що відповідачем у справі не доведено правомірність своїх рішень, оформлених листами, від 16.11.2017 року про відмову громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, учасникам бойових дій в антитерористичній операції, в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. В свою чергу, стороною позивачів доведено протиправність відмов та підстав для відмов у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1265а15 (яке є обов'язковим для всіх судів в порядку ст.244-2 КАС України), Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним (що узгоджується з положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року) та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі. Потрібно враховувати встановлений у судовому порядку факт протиправності оскаржуваного рішення та зважати на те, що суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання відповідного суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною третьою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

З урахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду України, того, що позивачі звернулися до суб'єкта владних повноважень з приводу надання їм дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею по 2,00 га кожному (тобто в межах норм, встановлених п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України) для ведення особистого селянського господарства і отримали відмови згідно листів № К-17392/0-10446/6-17, К-17396/0-10448/6-17, О-17389/0-10447/6-17 від 16 листопада 2017 року, які судом визнаються протиправними, з урахуванням того, що підставою для відмови у задоволенні клопотань позивачів вказано, що бажані земельні ділянки відносяться до категорії земель історико-культурного призначення, яку суд вважає неправомірною, суд, виходячи з п.2; 3; 6 прохальної частини позовної заяви, обирає спосіб захисту порушеного права позивача як необхідність зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути повторно клопотання громадян: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 08.09.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірах, не більше 2,0 гектара кожному за межами с. Ксаверівка Вінницького району Вінницької області з урахуванням всіх встановлених судом обставин та висновків суду, зазначених у мотивувальній частині.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю, суд зазначає : відповідно до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлення судового контролю над виконанням рішення суду є правом, а не обов'язком суду. Тому, суд, встановивши всі обставини по справі та зазначаючи в своєму рішенні мотиви й нормативну базу прийняття такого рішення, вважає за недоцільне встановлювати судовий контроль.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельних ділянок орієнтованих площею кожна 2.0 Га на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області викладених у листах №К-17392/0-10446/6-17 від 16.11.2017 року громадянику ОСОБА_9, №К-17396/0-10448/6-17 від 16.11.2017 року громадянику ОСОБА_5, №О-17389/0-10447/6-17 від 16.11.2017 року громадянику ОСОБА_6.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 08.09.2017 року, клопотання ОСОБА_5 від 08.09.2017 року, клопотання ОСОБА_6 від 08.09.2017 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектари на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович