Справа № 554/9654/16-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 р.Справа № 554/9654/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.06.2017р. по справі № 554/9654/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської міської ради третя особа: Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради , Управління культури виконавчого комітету Полтавської міської ради

про визнання нечинним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавської міської ради, треті особи - Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради, Управління культури виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якому просить суд визнати не чинним та скасувати рішення Полтавської міської ради п'ятдесятої сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 25.02.2010 року «Про затвердження Порядку надання та зміни адрес об'єктам нерухомості в м. Полтава» в частині п. 1.6, яким передбачено, що не надаються адреси об'єктам нерухомого майна, а саме: об'єктам незавершеного капітального будівництва.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2017 року по справі № 554/9654/16-а адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Полтавську міську раду присвоїти поштову адресу об'єкту незавершеного будівництва за адресою м. Полтава, вул. Медична, 1, що належить на праві власності ОСОБА_1. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.06.2004 року договір купівлі-продажу незавершеного будівництва за адресою: м. Полтава, вул. Медична, б. № 1, загальною площею 1079 кв. м, між ОСОБА_1 та регіональним відділенням Української академії наук національного прогресу від 21.09.2001 року визнано дійсним та визнано право власності на вказане приміщення за ОСОБА_1 Цим же рішенням зобов'язано КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» видати свідоцтво про право власності на вказане приміщення позивачу (а.с. 10).

На даний час це рішення є чинним, а тому позивач є власником вказаного майна.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

На підставі ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 цієї статті передбачено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено ч. 1. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 2 цієї статті, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Колегія суддів зазначає, що позивач у відповідності до чинного законодавства набув права власності на об'єкт незавершеного будівництва, а за умов відмови йому у присвоєнні адреси на цей об'єкт він, як його власник, позбавлений можливості реалізувати відповідно до чинного законодавства своє право власності, що суперечить вимогам вищезазначених норм Конституції та Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

До рішень, дій або бездіяльності суб'єктів оскарження належать колегіальні і одноособові рішення, дії або бездіяльність, у зв'язку з якими громадянин вважає, що порушено або порушуються його права чи свободи та/або створено або створюються перепони для реалізації ним своїх конституційних прав чи свобод, або що вжиті заходи щодо реалізації його прав, є недостатніми.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судовим розглядом встановлено факт порушення права позивача відповідачем, а тому воно підлягає захисту відповідно до заявлених ним вимог. При цьому суд керується принципом верховенства права, закріпленим в ч. 1 ст. 8 КАС України, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 09.06.2017 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.06.2017р. по справі № 554/9654/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.