Справа № 2-а-366/10/0213
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-366/10/0213
Головуючий у 1-й інстанції: Мочульська Л.Т.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Боровицького О. А. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 31 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 31.12.2010 року позов задоволено частково:

визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області щодо нарахування позивачу підвищення до пенсії в розмірі меншому, ніж передбачено ст.6 Закону України Про соціальних захист дітей війни, тобто менше 30% мінімальної пенсії за віком;

зобовязано управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області провести перерахунок позивачу щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2010 року, з урахуванням фактично виплаченого;

стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області на користь позивача щомісячну державну соціальну допомогу, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2010 року, з урахуванням фактично виплаченого.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 31.12.2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Позивач є особою, що належить до соціальної категорії громадян діти війни в розумінні статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а відтак, на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені вищезазначеним Законом України.

Згідно статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни особам, що належать до соціальної категорії громадян діти війни, з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений статтею 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік.

На момент звернення позивача до суду нарахування підвищення до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Всупереч статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України Про соціальний захист дітей війни має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530. Отже, відповідач неправомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Також безпідставним є посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення пенсії, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Кечко проти України).

При цьому колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк на звернення до суду позивача. Докази неспроможності позивача звернути до суду в період з 2007 по 2010 роки за захистом своїх прав, в матеріалах справи відсутні.

Так, відповідно до частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

У зв`язку зі зверненням позивача до суду 10.12.2010 року колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги позивача за період з 09.07.2007 року по 09.06.2010 року, залишити без розгляду.

Відповідно до ст.ст. 11, 99 КАС України, права позивача на одержання підвищення до пенсії, як дитині війни підлягають захисту за період з 10.06.2010 року по 31.12.2010 року.

Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково обрано спосіб захисту прав позивача шляхом проведення стягнення з відповідача невиплаченої суми підвищення до пенсії, як дитині війни.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 №8-2, управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області, відповідно до покладених на нього завдань та наданих законом повноважень: веде облік застрахованих осіб; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства; виконує інші передбачені законодавством України функції.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України (чинного на час розгляду та вирішення даного спору судом першої інстанції), кошти Пенсійного фонду України зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду України і зберігаються на окремих рахунках його органів в уповноваженому банку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Кошти Пенсійного фонду України використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

За таких умов, колегія суддів вважає, що вірним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, виходячи із розміру встановленого ч.1 ст.28 ЗУ "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 31.12.2010 року та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області задовольнити частково .

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 31 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - скасувати < Текст > .

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в частині, поданій поза межами шестимісячного строку на звернення до суду, передбаченого ст.99 КАС України, тобто за період з 09.07.2007 року по 09.06.2010 року, залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як дитині війни, в розмірі меншому ніж передбачено ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з 10.06.2010 року по 31.12.2010 року, із врахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 212, 254 КАС України

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_3

< Список > ОСОБА_4

< Список >

< Список >