Справа № 826/19928/16
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Голова Державної служби з безпеки на транспорті Ноняк Михайло Васильович про відшкодування за затримку повного розрахунку заробітної плати при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому, з урахуванням уточнень просив:

стягнути з відповідача відшкодування за час затримки повного розрахунку заробітної плати при звільненні в сумі 18 373 грн. 00 коп.;

стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5 000 грн..

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2011 року позивача прийнято за конкурсом на посаду головного спеціаліста тендерних процедур, державних закупівель та науково-дослідної роботи у Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті

01 грудня 2015 року наказом №122-к від 01 грудня 2015 року позивача звільнено з посади у порядку переведення до Державної служби з безпеки на транспорті.

14 листопада 2016 року наказом №2891-к позивача звільнено з посади у Державній службі з безпеки на транспорті.

Позивач вважає, що йому з 01 травня 2016 року необхідно було йому присвоїти 5 ранг державного службовця, оскільки має спеціальне звання підполковника міліції.

За твердженням позивача, недорахована заробітна плата за період з 01 травня 2016 року по 17 жовтня 2016 рік перерахована відповідачем на картковий рахунок позивача частинами: 13 січня 2017 року в сумі 2 997 грн. 88 коп. та 31 січня 2017 року в сумі 3 210 грн. 62 коп. Відповідачем при звільненні не нараховано заробітну плату в сумі 7712 грн. 84 коп., затримка повного розрахунку при звільненні складає 74 робочі дні (з 17 жовтня 2016 року по 31 січня 2017 року).

Так, позивач зазначає, що внаслідок несвоєчасного та неповного розрахунку при звільненні відшкодуванню підлягає сума 27 192 грн. 04 коп.

Враховуючи те, що Відповідач добровільно виплатив частину відшкодування, за затримку розрахунку при звільненні в сумі 8819 грн. 04 коп., то сума невиплаченої компенсації станом на 31 січня 2017 року складає 18 373 грн. 00 коп.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Так, відповідно до Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306, спеціальне звання «підполковник міліції» прирівнюється до 5 рангу державного службовця, а доплата за 5 ранг державного службовця складає 600 грн.

На запити позивача від 17 жовтня 2016 року та 19 жовтня 2016 року відповідачем надано відповідь, що станом на 17 жовтня 2016 рік в особовій справі відсутні документи відповідно до яких йому може бути присвоєно 5 ранг державного службовця.

Листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 22 листопада 2016 року позивачу у відповідь на запит від 11 листопада 2016 року повідомлено, що копія посвідчення пенсіонера МВС України не є документом, що підтверджує військове звання. Для перегляду розміру доплати за 5 ранг державного службовця позивачу необхідно надати відповідачу документ, який підтверджує його військове звання або послужний список за період роботи в органах внутрішніх справ.

20 грудня 2016 року позивач направив відповідачу оригінал послужного списку, виданого МВС України. Зазначений лист відповідач отримав 22 грудня 2016 року.

Листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 03 січня 2017 року позивачу повідомлено, що відповідно до отриманих документів, наказом №3315-к від 28 грудня 2016 року та наказом №3316-к від 28 грудня 2016 року приведено у відповідність до вимог законодавства України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом даного спору є затримка виплати сум, належних працівникові після його звільнення. Так, судом не досліджується питання протиправності інших рішень відповідача, що виходить за межі даного спору.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Тобто, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 Кодеку законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Тобто, підставою для відповідальності роботодавця за затримку виплати сум при звільненні є наявність вини роботодавця, а саме: вчинення ним протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності, які спричинили таку затримку.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі відсутні ознаки протиправності дій або бездіяльності відповідача.

Суд звертає увагу на те, що документи, необхідні для здійснення виплат, надані позивачем у грудні 2016 року.

Сторонами не заперечується відсутність станом на 17 жовтня 2016 рік в особовій справі позивача документів відповідно до яких йому може бути присвоєно 5 ранг державного службовця.

Інших обставин, які б доводили протиправність дій або бездіяльності відповідача щодо затримки виплати позивачеві належних йому сум при звільненні, судом не встановлено.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Голова Державної служби з безпеки на транспорті Ноняк Михайло Васильович про відшкодування за затримку повного розрахунку заробітної плати при звільненні.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, встановлення відсутності у діях відповідача порушень чинного законодавства виключає можливість стягнення моральної шкоди.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України у порядку, передбаченому ст.. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст виготовлено 12.12.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма