Справа № 810/3759/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м.Київ № 810/3759/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сквирського районного сектору Управління державної міграційної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

за участю:

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 28.03.2017 №18,

Суть спору:до Київського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до Сквирського районного сектору Управління державної міграційної служби України, у якому позивачі просять суд:

- визнати протиправною бездіяльність Сквирського районного сектору Управління державної міграційної служби України щодо не оформлення паспорту громадянина України неповнолітній ОСОБА_4 у формі паспортної книжечки;

- зобовязати Сквирський районний сектор Управління державної міграційної служби у Київській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, у формі паспортної книжечки без реєстрації в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як законні представники неповнолітньої доньки ОСОБА_4, звернулись до Сквирського районного сектору Управління державної міграційної служби України із заявою про видачу ОСОБА_4 бланку паспорту громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки, а не у формі пластикової карти типу ID-1, оскільки їхня донька не має наміру оформляти паспорт з електронним безконтактним носієм та чіпом на підставі релігійних переконань.

Сквирським районним сектором Управління державної міграційної служби України не було оформлено ОСОБА_4 паспорт громадянина України у формі книжечки з посиланням на наявність у Сквирському РС УДМС України в Київській області обладнання для оформлення паспорта громадянина України у формі картки після досягнення 14 річного віку громадян, які зареєстровані на території м.Сквира та Сквирського району.

Позивачі не погоджуються з бездіяльністю відповідача щодо невидачі ОСОБА_4 паспорту громадянина України у формі книжечки, оскільки вимогами чинного законодавства встановлено одночасно дві форми паспорта громадянина України, а саме: книжечка та картка.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що ч.4 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», з 1 листопада 2016 року припиняється.

Разом з тим, відповідач зауважив про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

Відповідач зазначив, що станом на 01.03.2017 Сквирський РС УДМС в Київській області забезпечено у повному обсязі матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорту громадянина України у формі картки, а тому, на думку відповідача, його дії щодо невидачі ОСОБА_4 паспорту громадянина України у формі книжечки відповідають вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні 07.12.2017 позивачі адміністративний позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 07.12.2017 проти адміністративного позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, заслухавши пояснення позивачів та представника відповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 31.05.2007 по 26.10.2017 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Відділу державної реєстрації Сквирської міської ради Київської області про реєстрацію місця проживання особи №757 від 26.10.2017 (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2017 неповнолітня ОСОБА_4 та батьки неповнолітньої ОСОБА_4, а саме батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1, звернулись до Сквирського районного відділу ДМС із заявою дозвільної форми про видачу ОСОБА_4 бланку паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки, форма якої не заборонена чинним законодавством України, а не у формі пластикової карти типу ID-1, форма якої не є паспортом та не є його єдиним зразком.

Вказана заява була направлена рекомендованим поштовим відправленням та отримана відповідачем 08.09.2017 та зареєстрована за №118, що підтверджується відбитком штампу на вказаній заяві (а.с.39-41).

Сквирський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області листом №601 від 16.09.2017 повідомив ОСОБА_2 про те, що прийом документів для оформлення паспорта громадянина України у формі картки для досягнення 14 річного віку громадян, як зареєстровані на території м.Сквири та Сквирському районі здійснюється виключно у формі картки із внесенням інформації до Єдиного інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами з 01.03.2017, у звязку із встановленням в Сквирському РС УДМС України в Київській області відповідного обладнання (а.с.42-43). Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невидачі ОСОБА_4 паспорту громадянина України у формі книжечки, позивачі звернулись до суду з позовом про визнання такої бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Відповідно до п.1, 2 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Згідно з п.3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 Положення № 2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80х60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження і

особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав (п.9 Положення №2503-ХІІ).

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи, визначені Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі-Закон №5492-VI).

Відповідно до ст.13 Закону № 5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення включають, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно із ч.2 ст.14 Закону №5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Частиною 4 ст.21 Закону №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Таким чином, законодавством встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.21 Закону №5492-VI кожен громадянин України незалежно від віку зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.03.2015р. №302 «Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» (далі-Постанова №302).

Пунктом 2 Постанови №302 встановлено запровадити із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

При цьому, пунктом 3 Постанови №302 визначено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

Отже з вищенаведених норм законодавства слідує, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

При цьому кожен громадянин України незалежно від віку зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному чинним законодавством.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в силу положень Постанови №302 оформлення паспорту громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки здійснюється виключно до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі картки.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Версія» було змонтовано у Сквирському районному секторі Управління Державної міграційної служби України у Київській області обладнання, а саме: робочу станцію для оформлення та видачі документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус з комплектом обладнання для зняття біометричних даних (параметрів) і реєстрації/зняття з реєстрації місць проживання/перебування громадян України, іноземців та осіб громадянства, що підтверджується актом приймання-передачі змонтованого обладнання від 01.12.2016 б/н (а.с.48-50).

Також із матеріалів справи слідує, що уповноваженим представником ТОВ «Компанія «Версія» проведено інструктаж фахівців ДМС України, зокрема, Сквирського РС УДМС, що підтверджується відомістю інструктажу фахівців від 01.12.2016 (а.с.51).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що Сквирський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Київській області забезпечений робочою станцією для оформлення паспорта громадянина України у вигляді картки.

У запереченнях проти позову відповідач зазначив, що станом на 01.03.2017 Сквирський РС УДМС в Київській області було у повному обсязі забезпечено матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорту громадянина України у формі картки.

Отже, з цього часу відповідач зобов'язаний забезпечувати оформлення та видачу паспортів громадянам України на території м.Сквира та Сквирського району Київської області відповідно до вимог чинного законодавства, а саме здійснювати видачу паспортів у вигляді картки.

З матеріалів справи встановлено, що бажання позивача отримати паспорт, який би не містив безконтактного електронного носія обумовлене релігійними переконаннями заявника.

Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов'язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов'язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №987-XII в Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов'язків. Заміна виконання одного обов'язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Як зазначено в ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, з огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідно до ч.2 ст.21 Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» кожен громадян України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобовязаний отримати паспорт громадянина України, то позивач не може відмовитись від виконання обовязку отримати паспорт, посилаючись на релігійні переконання. Жодних виключень з цього обовязку ані ст.35 Конституції України, ані ст.21 зазначеного Закону не містять.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності у відповідача обовязку оформити та видати ОСОБА_4 паспорту громадянина України у вигляді книжечки.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст.69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, суд зазначає, що положення частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не звільняють позивача від обовязку доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачами під час розгляду справи належних і допустимих доказів, які б спростували доводи відповідача щодо обґрунтованості та правомірності не оформлення ОСОБА_4 паспорту громадянина України у формі книжечки, не надано.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Як встановлено судом, відповідач не поніс судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому вони на його користь стягненню з позивачів не підлягають.

У судовому засіданні 07.12.2017 були проголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текс постанови складений та підписаний 12.12.2017.

Керуючись статтями 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О СТ А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.