Справа № 815/5318/17
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5318/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко О.А.,

секретаря судового засідання Соколова М.С.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю),-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ТОВ Миколаївка. до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ТОВ Миколаївка. до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що акт перевірки від 22.06.2017 року №676/15-32-14-01/38288174 взагалі не містить підстави проведення перевірки. Як свідчить акт, перевірка проведена на підставі п. п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України. ОСОБА_3 зазначеної норми, підставою для проведення документальної позапланової перевірки є отримане судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону. Позивачу про наявність будь якого рішення суду про призначення перевірки щодо нього не відомо. Крім того, пункт 2 Розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, що затверджено Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, передбачає, що у вступній частині ОСОБА_3 зазначаються підстави для проведення перевірки відповідно до закону. Але перевіряючими зазначені норми проігноровано і вказано лише норми закону - ПК України без зазначення конкретних підстав для проведення перевірки, не зазначені реквізити ухвали суду. Таким чином, позивач не обізнаний на якій підставі щодо нього здійснювалася перевірка, а ОСОБА_3 перевірки таких даних не містить, як вимагає закон.

Також, у своєму адміністративному позові позивач зазначає, що між TOB «Миколаївка.» та TOB «Генезіс ЛТД» укладено договір купівлі-продажу від 17.02.2016 року № 17/02-02. На виконання умов даного договору ТОВ «Миколаївка.» отримала від ТОВ «Генезіс ЛТД» засобів захисту рослин (надалі добрива) на загальну суму 3559950,63 грн. Відповідач, робить висновок, що зазначена операція фактично не відбулась, та донараховує податок на додану вартість. Але висновки відповідача є хибними з огляду на наступне. Відображення у податковому та бухгалтерському обліку зазначеної операції зазначено у самому акті перевірки. Крім того, перевіряючими підтверджено факт оформлених належним чином видаткових накладних, а саме: №27 від 29.02.2016, №9 від 17.02.2016. Зазначено про реєстрацію в ЄРПН відповідних податкових накладних. Крім того, перевіряючими зазначено, що взаєморозрахунки за поставлені ТМЦ здійснено в повному обсязі. ОСОБА_3, податковим органом робиться висновок про заниження податкових зобовязань з огляду на той факт, що у позивача відсутні документи, що підтверджують факт списання використаного на власні потреби добрива у сумі 2966625,52 грн. ОСОБА_4 факт відсутності документів щодо списання ТМЦ не є тотожнім факту їх не придбання. Відповідач зазначає про відсутність будь-яких первинних документів, що підтверджують факт списання й зазначає як порушення позивачем п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88. Але, зазначена відповідачем норма передбачає вимоги до первинних документів. З акту взагалі не можливо дробити висновок саме яку операцію відповідач вважає не реальною. Так, надаючи оцінку договірним відносинам між позивачем і ТОВ «Генезіс ЛТД», предметом якого є добрива, відповідач ставить під сумнів операцію позивача вже повязану з використанням паливно-мастильних матеріалів. З посиланням на п 3. Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами який затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, позивач зазначає, що акт складено всупереч вимогам чинного законодавства, а саме - відсутні підстави для проведення перевірки,вказані норми порушення не відповідають зазначеній нормі нормативно-правових актів, з акту не можливо встановити про придбання якого саме предмету Договору йде мова.

Окрім того ТОВ «Миколаївка» у позовові зазначено, що акт перевірки не містить в собі достовірних зауважень до оформлення первинних бухгалтерських та податкових документів. Не містить також акт перевірки і обґрунтованих законодавчо зауважень до змісту та обсягу господарських операцій, що відображені в первинних документах. Перевіряючими згадується у акті вирок Центрального суду м. Миколаєва. Але, вирок щодо ОСОБА_5 жодним чином не підтверджує відсутність господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Генезіс ЛТД», й не зводить нанівець наявність первинних документів.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов у яких, з посиланням на обставини, встановлені актом від 22.06.2017 року №676/15-32-14-01/38288174, ГУ ДФС в Одеській області просить суд відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та у наданих письмових поясненнях (а.с.60-64, 102-108).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», код за зареєстровано ОСОБА_6 міськрайонним управлінням юстиції Одеської області 26.06.2012 року, свідоцтво про державну реєстрацію від 26.06.2012 № 0000883. ОСОБА_3 інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача за КВЕД є: 1.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) (п.п. 20.1.4 ст. 20 ПК України).

Відповідно до п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

ОСОБА_3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п.78.1.11 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 08.06.2017 №2796/14-01, №2797/14-01 виданих ГУ ДФС в Одеській області (а.с.86-87): ОСОБА_7 - головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ТУ ДФС в Одеській області; ОСОБА_8 - головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ТУ ДФС в Одеській області згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), та відповідно до наказу ГУ ДФС в Одеській області від 07.06.2017 року №2003 (а.с.85), проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» (), по господарським відносинам з ТОВ «Генезіс ЛТД» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Так, у наказі №2003 від 07.06.20167 року, підставою для його прийняття слугувала, в тому числі ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2017 року у справі №161/4520/17.

Суд зазначає, що як вбачається з вказаного наказу, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.85), 09.06.2017 року ОСОБА_9 отримав його копію, зважаючи на що суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що підставою для скасування спірних рішень є те, що позивачу про наявність будь якого рішення суду про призначення перевірки щодо нього не відомо.

При цьому суд також виходить з того, що доказів оскарження та визнання нечинним наказу ГУ ДФС в Одеській області №2003 від 07.06.2017 року до суду не надано.

За результатами вказаної перевірки ГУ ДФС в Одеській області складено акт №676/15-32-14-01/38288174 від 22.06.2017 року «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» () по господарським відносинам з ТОВ «Генезіс ЛТД» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період з 01.01.2015 по 31.12.2016», яким встановлено порушення позивачем п.198.5. ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2756-VІ із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 593325 грн., у тому числі по періодам звітності: лютий 2016 року - 593325 грн. (а.с.12-22).

На підставі акту перевірки від 22.06.2017 року №676/15-32-14-01/38288174 ГУ ДФС в Одеській області 19.07.2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» за порушення п.198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі: 889988,00 грн., з яких: 593325,00 грн. за податковим зобовязанням; 296663,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.23, 88).

До податкового повідомлення-рішення від 22.06.2017 року №676/15-32-14-01/38288174 відповідачем складено розрахунок штрафних (фінансових) санкцій до акту перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» (а.с.24).

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Так, спірне податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі: 889988,00 грн. ґрунтується на висновках податкового органу, які викладені у розділі 4 Висновок акту перевірки від 22.06.2017 року №676/15-32-14-03/38288171.

Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані наступним.

Перевірка проводилась згідно ухвали від 07 квітня 2017 року слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

В акті перевірки зазначено, що згідно наданих до перевірки документів, підприємством ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» було укладено з підприємством ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» договір від 17.02.2016 року №17/02-02. На виконання умов договору поставки від 17.02.2016 року №17/02-02 ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» отримало від ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» добрива на загальну суму 3559950,63 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 593325,10 грн., на що отримано видаткові та податкові накладні. Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту за лютий 2016 року, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за лютий 2016 року (звітної) та даним Єдиного реєстру податкових накладних. Взаєморозрахунки за поставлені ТМЦ в лютому 2016 року здійснено в повному обсязі, відповідно до Рахунків фактури №25 від 17.02.2016 на загальну суму 1300000,63 грн., у т.ч. ПДВ 216666,77 грн. та №11 від 29.02.2016 на загальну суму 2259950,00 гри., у т.ч. ПДВ 376658,33 грн. ОСОБА_3 наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку, а саме журналів-ордерів по рахунку 631, сформованих по контрагенту ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД», сальдо на 31.12.2016 року становить 0 грн. Транспортування вищевказаного ТМЦ в лютому 2016 року здійснювалась постачальником ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД».

Документальною перевіркою встановлено, що контрагент ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» по розрахунках з ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» не відображено в складі податкових зобовязань в податкових деклараціях з ПДВ за відповідні періоди звітності, обсяг ТМЦ у розмірі 3559951 грн. у тому числі податок на додану вартість, внаслідок по виписаним податковим накладним. На підставі вищезазначеного, перевіряючі дійшли висновку, що вбачаються факти відсутності реальності здійснення господарської діяльності ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» проведення фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, мають ознаки фіктивності, операції здійснюються через ланцюг посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру та якими не підтверджується реальність здійснення фінансово- господарської діяльності.

У розділі 3.1.4 ОСОБА_3 перевірки від 22.06.2017 року №676/15-32-14-01/38288174 зазначено, що за період діяльності ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», у якому присутні взаємовідносини з ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» (), а саме лютий 2016 року, задекларовано податкових зобовязань по податку на додану вартість (загальної декларації з ПДВ «Розрахунки з бюджетом») у сумі 1623 грн. Перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період лютий 2016 року встановлено його заниження на загальну суму 593325 грн., у тому числі по періодам звітності: лютий 2016 року - 593325 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» неодноразово придбавало мінеральні добрива в значних кількостях. Відповідно до наданих документів, протягом перевіряємого періоду, підприємством ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» оприбутковуються мінеральні добрива на склад зберігання та в бухгалтерському обліку відображається на рахунку 207 «Добрива», як виробничі запаси. Оприбуткування мінеральних добрив на підприємстві здійснюється відповідно до видаткових накладних. Дати накладних відповідають датам податкових накладних, складених контрагентом - постачальником на адресу ТОВ «МИКОЛАЇВКА.». В ході перевірки встановлено, що за період, який зазначений в вищенаведених податкових накладних, що відповідає даті оприбуткування мінеральних добрив на підприємстві, відсутні будь-які первинні документи (які містять усі обов'язкові реквізити, встановлені ст. 9 Закону України від 16.07.99 р. №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року № 88), які підтверджують факт списання використаного на власні потреби добрива у сумі 2966625,52 грн. (без ПДВ).

Враховуючи вищевказані висновки акту перевірки та відсутність будь-яких документів, що підтверджують факт списання використаного на власні потреби мінерального добрива в обсягах, який відповідає даним вищезазначених податкових накладних, в ході перевірки встановлено, що підприємством ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» використано не в господарській діяльності та не в оподатковуваних операціях мінерального добрива придбане у ТОВ «Генезіс ЛТД».

В наслідок вищенаведеного, перевіркою встановлено, що на порушення норм п.198.5. ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2756-VІ із змінами та доповненнями, у звязку з використанням паливо-мастильних матеріалів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, підприємством ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» не нараховані податкові зобовязання у сумі 593325 грн., у тому числі по періодам звітності: лютий 2016 року - 593325 грн.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Судом досліджено договір від 17.02.2016 року №17/02-02 (а.с.35-39), укладений між позивачем ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» (покупець) та ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» (постачальник).

Відповідно до п.1.1 та п.1.2 договору №17/02-02 в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязується передати (поставити) у власність у обумовлені строки покупцю мінеральне добриво «Добродій» (надалі - товар), вказаний в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти цей товарів своєчасно здійснити його оплату. Кількість, асортимент, ціна Товару, а також умови оплати та умови поставки Товару визначаються в Специфікації, що є невід'ємною частиною даного Договору.

ОСОБА_3 п.2.1 та п.2.2 договору №17/02-02 поставка товару здійснюється на умовах обумовлених сторонами в специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору. Умови поставки визначаються Сторонами відповідно до INCOTERMS®, 2010. Товар поставляється Постачальником у відповідності із Специфікацією до даного Договору та замовленням, на умовах та в строк, зазначений в Специфікації.

Пунктами 3.1 - 3.5 договору №17/02-02 визначено, що поставка товару здійснюється партіями. Під партією слід розуміти таку кількість товару, яка фактично доставлена Покупцю. Поставка партії товару здійснюється в строки, обумовлені з специфікації. Покупець зобов'язаний падати постачальнику довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, якою уповноважує певну особу на отриманим товару. Датою поставки Товару вважається дата одержання Товару, вказана у товаро-супроводжувальних документах. У разі постачання товару відразу покупцю без залучення перевізника (при видачі видаткової накладної), остання підписується та скріплюється печатками сторін у момент передачі Товару.

Відповідно до п.5.1.-5.3 договору №17/02-02 ціна за одиницю товару та загальна вартість Товару за кожну партію поставки встановлюється сторонами у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Ціна товару визначається у національній валюті України - гривні. Загальна ціна Договору складається з суми вартості всіх партій товару, поставлених постачальником протягом строку дії даного Договору.

Також судом досліджено:

- специфікацію №1 від 17.02.2016 року на загальну суму 1300000,63 грн., в тому числі ПДВ 216666,77 грн., яка є додатком №1 до договору №17/02-02 (а.с.40);

- специфікацію №2 від 29.02.2016 року на загальну суму 259950,00 грн., в тому числі ПДВ 376658,33 грн., яка є додатком №2 до договору №17/02-02 (а.с.41);

- видаткову накладну №27 від 29.02.2016 року на загальну суму 259950,00 грн., в тому числі ПДВ 376658,33 грн. (а.с.42,44);

- податкову накладну №24 від 29.02.2016 року на загальну суму 259950,00 грн., в тому числі ПДВ 376658,33 грн. (а.с.46);

- податкову накладну №8 від 17.02.2016 року на загальну суму 1300000,63 грн., в тому числі ПДВ 216666,77 грн. (а.с.47);

- товарно-транспортну накладну №Р9 від 29.02.2016 року (а.с.43,45, 66);

- товарно-транспортну накладну №Р9 від 17.02.2016 року (а.с.65);

- акти №МИК00000016, №МИК00000015, №МИК00000014, №МИК00000013, витрат мін.добрив (а.с.67-73).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту за лютий 2016 року, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за лютий 2016 року (звітної) та даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Окрім того, позивачем надано до суду: лист ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 24.06.2016 року №27-1510-0.11-2230/2-16 у якому зазначено, що за ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» налічується 2768,50 га. сільськогосподарських угідь, шляхові листи трактора, свідоцтво про майновий пай від 20.10.2015 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухому майно (а.с.74, 109-138).

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а також, віднесення сплачених платниками сум до витрат підприємств з 01.01.2011 року регулюються Податковим кодексом України, веденням бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ОСОБА_3 зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як, зокрема, зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 по справі №21-15а15: «… для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності, визначальною ознакою якої є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутності ж факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів …».

Аналогічний висновок зроблено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-1513а16: «… господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. (…) Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобовязання на підставі таких операцій …».

Крім того, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-2239а16 дійшла до такого висновку: «… недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у звязку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений звязком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди …».

Як зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 по справі №21-1440а16: «… Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція повязана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. (…) недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у звязку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений звязком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди …».

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до п. 2.1 та п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України №88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

ОСОБА_3 з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи судом встановлено, що вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 07.02.2017 року у справі №490/829/17, який набрав законної сили 10.03.2017 року затверджено угоду про визнання винуватості від 13 січня 2017 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_5; ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9350 гривень (а.с.89-91,97-101).

Вказаним вироком встановлено, що:

«В грудні 2015 року ОСОБА_5, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи на вулиці Московській в місті Миколаєві, вступив в змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, не маючи жодного наміру та можливості здійснювати фактичне керівництво підприємством, оскільки не мав на це спеціальних знань чи навичок, а також необхідних для здійснення підприємницької діяльності капіталовкладень та погодився за грошову винагороду в розмірі 1500 гривень на місяць, перереєструвати на своє ім'я юридичну особу ТОВ «Генезіс ЛТД».

Маючи на меті отримання обіцяної грошової винагороди, ОСОБА_5, виконуючи вказівки невстановлених осіб 14.12.2015, в офісному приміщенні, що знаходиться у невстановленому будинку по вулиці Московській у м. Миколаєві, підписав виготовлені за невстановлених слідством обставин, установчі документи, а саме: протокол №2 від 10.12.2015 загальних зборів учасників ТОВ «Генезіс ЛТД», відповідно до якого ОСОБА_5 одноособово прийняв рішення про призначення себе директором товариства, а також затвердив статутний капітал ТОВ «Генезіс ЛТД» в розмірі 500 000 грн. (100 %), обравши види економічної діяльності товариства (Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність).

В подальшому, ОСОБА_5 на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Генезіс ЛТД» від 10.12.2015 підписав наказ №1 від 10.12.2015 та приступив до виконання обов'язків директора вказаного товариства.

14.12.2015 продовжуючи виконання вказівок невстановлених осіб, ОСОБА_5 подав до Миколаївської міської ради документи:

- реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 14.12.2015 р.;

- протокол №2 від 10.12.2015 року загальних зборів учасників ТОВ «Генезіс ЛТД»;

- реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи від 14.12.2015 р.,

- протокол №2-1 від 10.12.2015 р. загальних зборів учасників ТОВ «Генезіс ЛТД»;

- заяву від 11.12.2015 р. гр. ОСОБА_4;

- статут ТОВ «Генезіс ЛТД» від 14.12.2015 р. №2031840,

на підставі яких, державним реєстратором ОСОБА_11 проведено перереєстрацію ТОВ «Генезіс ЛТД» та затверджено статут ТОВ «Генезіс ЛТД» в новій редакції за номером запису №2031840, з зазначенням про те, що ОСОБА_5 являється одноособовим власником та директором товариства (ТОВ «Генезіс ЛТД» код 39845572, яке зареєстровано за адресою: 54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, будинок 8).

Окрім того, 22.12.2015 ОСОБА_5, продовжуючи виконання вказівок невстановлених осіб, в приміщенні Миколаївського відділення №1 ПАТ «Альфа-Банк» (МФО 300346 ) за адресою: м. Миколаїв, вул. Шевченка, 59А, на підставі заяви про зміну тарифного пакету від 22.12.2015 переоформив на себе відкритий попередніми власниками підприємства банківський рахунок ТОВ «Генезіс ЛТД» №5801.

Крім цього, в грудні 2015 року ОСОБА_5 за вказівками невстановлених осіб відкрив рахунки ТОВ «Генезіс ЛТД» у ПАТ «Приватбанк» (м. Миколаїв, вул. Мостобудівельників, 17) №9339, №0591, та в ПАТ «А-Банк» (м. Миколаїв, вул. Пушкінська) №5550, №1463.

Після проведення перереєстрації, документи бухгалтерського обліку, звітності, та інших документи що пов'язані з господарською діяльністю ТОВ «Генезіс ЛТД», ОСОБА_5 не готував та не підписував, де знаходиться печатка підприємства йому не відомо, банківськими рахунками не розпоряджався.

Печатка ТОВ «Генезіс ЛТД», знаходилася у інших не встановлених досудовим розслідуванням осіб, що надало можливість цим особам здійснювати незаконну діяльність, що полягала в наданні послуг по незаконному формуванні податкового кредиту суб'єктам господарювання: … ТОВ «МИКОЛАЇВКА», (код 38288174) … та сприяло в зменшенні платежів до бюджету з податку на додану вартість по деклараціях за лютий - травень 2016 року.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у придбанні субєкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205 КК України.».

Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою (ч.4 ст.72 КАС України).

Суд зауважує, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.

У правовому висновку Верховного Суду України від 14 березня 2017 року, сформульованому у справі № 21-2239а16 (826/757/13-а) зазначено, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

ОСОБА_3 з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобовязання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Суд відзначає, що визначальним у питанні правомірності декларування платником податків витрат та податкового кредиту є встановлення реальності (товарності) господарських правовідносин, що в ході розгляду даної справи судом не знайшло свого підтвердження.

Більш того, навіть за наявності у позивача документів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом, не доводять змісту цих операцій та реальності їх здійснення.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що ОСОБА_5, який був засновником ТОВ «ГЕНЕЗІС ЛТД» - контрагент позивача, самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, суд дійшов висновку про відсутність реального характеру вчинюваних господарських операцій з вказаним контрагентом.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ Миколаївка. є необґрунтованими та недоведеними, а отже не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 69-71, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ТОВ Миколаївка. до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2017 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 11.12.2017 року.

Суддя Вовченко О.А.

У задоволенні адміністративного позову ТОВ Миколаївка. до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2017 року - відмовити.

11 грудня 2017 року.