Справа № 820/3255/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 р.Справа № 820/3255/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017р. по справі № 820/3255/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

02.08.2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.05.2017 року № та №, вимогу про сплати боргу (недоїмки) №Ф- від 18.05.2017 р. та рішення № від 18.05.2017 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 року позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.05.2017 року № та №, вимогу про сплати боргу (недоїмки) №Ф- від 18.05.2017 р. та рішення № від 18.05.2017 року відповідача.

Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 4255 (чотири тисячі двісті двадцять п'ять) грн. 42 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги доводи суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в березні - квітні 2017 року податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки складено акт від 24.04.2017р. №3048/20-40-13-13/НОМЕР_1, порушення викладені в порушення вимог п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 154741,88 грн., в тому числі: за 2015 рік на суму 64307,15 грн., за 2016 рік - на суму 90434,73 грн.;

порушення ст., ст. 7,9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого було занижено єдиного соціального внеску на загальну суму 152021,91 грн., в тому числі: за 2015 рік на суму 71446,72 грн., за 2015 рік на суму 80575,19 грн.;

порушення п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX та ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з військового збору на загальну суму 12706,92 грн., в тому числі: за 2015 рік на суму 5170,69 грн., за 2016 рік на суму 7536,23 грн.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.05.2017р. №, відповідно до якого позивачу за порушення п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу нараховано суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 232112,82 грн., в тому числі: за основним платежем - 154741,88 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 77370,94 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 18.05.2017р. №, відповідно до якого позивачу нараховано суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 19060,38 грн., в тому числі: за основним платежем - 12706,92 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 6353,46 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.05.2017р. №Ф-, відповідно до якої позивачу нараховано недоїмку з єдиного соціального внеску в загальному розмірі 152021,91 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 22346,86 грн.

Позивачем було оскаржено в адміністративному порядку оскарження вказані податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, їх було залишено без змін.

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки податковий орган діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений законодавством України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Cтаттею 177 Податкового кодексу України регулюється оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. п.177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковується за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Податкового кодексу України,

Об'єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, відносить, зокрема: витрати, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг) і допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, зокрема, на оплату оренди.

Аналізуючи викладені приписи, колегія суддів дійшла до висновку, що цей перелік витрат не є вичерпним. Законодавчо не встановлено ані у цьому пункті, ані у будь-якій іншій нормі Податкового кодексу України обмежень щодо різновиду оренди, сплата якої відноситься до інших витрат (наприклад, оренда землі), та заборони віднесення на витрати земельного податку, крім суми податку на додану вартість.

Пунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 93 Земельного кодексу та статтею 1 Закону «Про оренду землі», визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з п.п. 288.1, 288.2, 288.3, 288.4 ст. 288 Податкового кодексу, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки .

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Матеріали справи свідчать що позивачем здійснюється господарська діяльність з надання в оренду й експлуатацію власного або орендованого нерухомого майна.

В ході своєї господарської діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Сміт. Комп'ютери та мережі», ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Техногрес» , ТТОВ «Астеліт», ТОВ «Оклахома», ТОВ «Комп'ютерні технології-2012», ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Фінансова компанія абсолют фінанси», ФОП ОСОБА_6, ПАТ «МТС Україна», ТОВ «Боулінгцентр», з якими були укладені договори оренди нежитлового приміщення.

Позивачем сплачується орендна плата за землю, відповідно договорів оренди укладених з Харківською міською радою: № 63111/03 від 02.12.2003 року, № 87 від 18.10.2005 року, № 00181 від 12.12.2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що земельні ділянки позивач використовує для провадження підприємницької діяльності , що не заперечується відповідачем.

Тому, відповідно за користування вказаних ділянок позивачем сплачується обов'язковий платіж - земельний податок або орендна плата, розмір якої встановлюється цивільно-правовим договором між орендодавцем та орендарем, а тому може відноситись до витрат, пов'язаних з отриманням доходів, витрати на оплату земельного податку та орендної плати за користування зазначеними ділянками.

В своїй апеляційній скарзі, аналізуючи норми чинного законодавства, відповідач дійшов висновку про відсутність в складі витрат сплачених податків і зборів позивачем, оскільки орендна плата є обов'язковим платежем.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами.

Відповідно до п. 9 Наказу Міністерства фінансів України від 28.07.2000р. №181 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда» регламентує, що належна за користування об'єктом операційної оренди плата визнається витратами згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» на прямолінійній основі протягом строку оренди або з урахуванням способу одержання економічних вигод, пов'язаних із використанням об'єкта операційної оренди.

Пунктом 14 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема плата за оренду земельних і майнових паїв.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що згідно із Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 14 «Оренда» та 16 «Витрати», підприємства мають включати орендну плату за землю та земельний податок у свої витрати.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017р. по справі № 820/3255/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бенедик А.П. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.