Справа № 2а-0870/3889/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м. Київ К/800/27669/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів в Запорізькій області (ДПІ)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04.07.2011

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013

у справі № 2а-0870/3889/11 Запорізького окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефенс»

до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.07.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 19.04.2011 № /0/6133.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошових зобов`язань із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 29.03.2011 № 103/23-252/32721506. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пунктів 198.3 ст. 198, пункту 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (ПК): завищено податковий кредит на 677270,00 грн. у податковому обліку за січень 2011 року за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Промстрой МК», у результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 677270,00 грн., яка фактично складає 684170,00 грн.; занижено сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками звітного періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попередніх звітних періодів (рядок 27 декларації) на 649986,00 грн., яка фактично складає 649986,00 грн.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.04.2011 № /0/6133 про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 649986,00 грн. за основним платежем та на 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що на підставі виписаних від імені ТОВ «Промстрой МК» податковий накладних від 31.01.2011 № 1318 та № 1319, складених за наслідками поставки обладнання (контейнерний модуль КРУМ 10 кВ типа SKP с комплектом елементів вторинної комутації) вартістю 4063620,00 грн., в тому числі ПДВ 677270,00 грн., та 34173,04 грн., в тому числі ПДВ 5695,51 грн., позивач сформував податковий кредит за січень 2011 року, включивши до податкового кредиту зазначені суми ПДВ.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача суми податкового кредиту, ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Промстрой МК» товару з огляду на відсутність у цього постачальника основних фондів (складські приміщення, транспортні засоби тощо) та трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки. Ця інформація була встановлена на підставі акту ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 18.03.2010 № 70/23-253/36911888, складеного за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Промстрой МК» з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з питань оподаткування ПДВ за січень 2011 року. В акті зафіксовано, що ТОВ «Промстрой МК» не декларувало впродовж періоду, за який здійснено перевірку, відрахувань на вартість основних засобів, так само як не подавало звітність щодо нарахованого (виплаченого) доходу працівникам.; ТОВ «Промстрой МК» було створено з метою надання реально існуючим суб'єктам підприємницької діяльності послуг з переведення безготівкових грошових коштів у готівку та безпідставного завищення податкового кредиту і витрат, виведенню грошових коштів в тіньовий сектор економіки (а.с. 50-53).

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки досліджених в судовому процесі доказів, а саме: договору поставки від 04.01.2011 № 11-01/04-01, податкових накладних, виписок із банківського рахунку, належно завірені копії з яких приєднані до справи, - за відсутності з боку ДПІ доказів, які б беззаперечно спростовували достовірність наданих позивачем документів щодо операцій з поставки від ТОВ «Промстрой МК» обладнання, - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Доводи, наведені ДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04.07.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко