Справа № 754/14526/17
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/944/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірним рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зарахувати позивачу у стаж роботи в органах прокуратури як вимушений прогул період часу 10 місяців і 5 днів, а саме з 02.12.2013 року до 07.10.2014 року. Зобов'язати Лівобережне об'єднання управління пенсійного фонду України в м. Києві провести обчислення позивачу пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 11.10.2017 року.

В обґрунтування вказаного позову позивач посилається на те, що 11.10.2017 року звернувся до Управління з необхідним пакетом документів за призначенням пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Проте, відповідно до листа відповідача за № 15384/09 від 12.10.2017 року, у призначенні зазначеного виду пенсії позивачу було відмовлено з огляду на те, що у позивача недостатньо стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Позивач в свою чергу вважає, що вказана відмова відповідача в призначенні йому пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» є незаконною та необґрунтованою, такою, що грубо порушує його права, законні інтереси та норми Конституції України.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

З врахуванням того, що у справі наявні достатні докази, суд приходить до висновку про можливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання, а відтак у відповідності до ч.4 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач по справі надав суду свої письмові заперечення щодо адміністративного позову, відповідно до яких просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 01.09.1996 року по 01.03.2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ безперервно (8 років 6 місяців 00 днів), що підтверджується копією трудової книги.

Відповідно до копії заяви позивача від 19.10.2017 року адресованій Генеральній прокуратурі України, останній у період з 2004 року до 2005 року, перебуваючи на посаді слідчого в особливо важливих справах по розслідуванню злочинів вчинених організованими злочинними групами СУ МВС України в Рівненській області, постановою заступника Генерального прокурора України був включений до складу групи слідчих Генеральної прокуратури України по розслідуванню кримінальної справи № 182-0322 за обвинуваченням ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 257, 155, 187 та ін. КК України. Старшим цієї слідчої групи був призначений старший слідчий в ОВС ГПУ Овчаренко С.А.

Відповідно до копії трудової книги, ОСОБА_1 останній з 01.03.2005 року по 11.10.2017 року працював в органах прокуратури (11 років 9 місяців 17 днів) з них на посадах слідчого та прокурора 10 років 6 місяців та 7 днів з 01.03.2005 року до 02.12.2013 року та 07.10.2014 року до 01.07.2016 року.

Таким чином, відповідно до підтверджених відомостей стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, на день звернення до відповідача, з відповідною заявою відповідно до Закону України «Про прокуратуру» становив 20 років 3 місяці та 17 днів.

11.10.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви ним додані необхідні документи, які підтверджують стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

12.10.2017 року Лівобережним об'єднанням управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом за вих. №15384/09 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», мотивуючи тим, що у позивача відсутній стаж, що дає право на пенсію за вислугу років 23 роки у тому чслі стажу на посадах прокурорів не менше 13 років. Розпорядженням управління було розраховано загальний страховий стаж згідно наданих документів та він складає 18 років 11 місяців 24 дні станом на 31.07.2017 року, з них стаж на посаді прокурорів становить 8 років 9 місяців 2 дні.

В письмових запереченнях відповідача зазначено, що у позивача відсутнє рішення щодо поновлення його на роботі в органах прокуратури, як вимушений прогул у період з 02.12.2013 року по 07.10.2014 рік. Відповідно до ст.15 ЦПК України визначено, що суди у порядку цивільного судочинства розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оскаржуваних прав, свобод, чи інтересів, що виникають з трудових відносин. Отже, позовна вимога адміністративного позову про зарахування періоду з 02.12.2013 року по 07.10.2014 рік до стажу в органах прокуратури, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, де відповідачем буде Генеральна прокуратура України. Управлінням згідно записів трудової книжки до стажу в органах прокуратури позивачу зарахована наступні періоди: з 01.03.2005 року по 14.06.2005 року, з 15.06.2005 року по 14.01.2008 року. Стаж позивача в органах прокуратури становить 8 років 9 місяців 2 дні,в той час коли відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», стаж на посадах прокурорів має становити не менше 13 років. Відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років зараховується робота в органах внутрішніх справ лише на посадах начальницького складу. Відповідно до записів трудової книжки не відображено інформації на яких посадах позивач працював в органах внутрішніх справ у період з 01.09.1996 року по 01.03.2005 року. Тому відсутні підстави для зарахування періоду з 01.09.1996 року по 01.03.2005 року, оскільки до вислуги зараховується лише посади начальницького складу органів внутрішніх справ. Відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» для призначення пенсії за вислугу років стаж (вислуги) має становити 23 років, у позивача загальний стаж становить 18 років 11 місяців 24 дні. Отже, у позивача не достатньо стажу за вислугу років та стажу роботи на посадах прокурорів, що не дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про Прокуратуру».

Даючи оцінку правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугою років, суд виходить з положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми щомісячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Також, відповідно до статті 51-1 вказаного Закону на науково-педагогічних працівників, аспірантів і докторантів Національної академії прокуратури України, які мають класні чини, поширюються положення ряду статей цього Закону, зокрема статті 50-1 «Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих».

Відповідно до копії наказу Генеральної прокуратури України № 224ш від 27.12.2012 року, що міститься в матеріалах справи, затверджено відповідність посад працівників Національної академії прокуратури України посадам працівників Генеральної прокуратури України, відповідно до якого посади, на яких працював позивач у Національній академії прокуратури України у період з 07.10.2014 року до 11.10.2017 року, відповідають до посад в апараті Генеральної прокуратури України, а саме: старший викладач - старший прокурор відділу, головний науковий співробітник - начальник відділу, науковий співробітник - прокурор відділу, заступник начальника відділу - заступник начальника відділу.

Крім цього, відповідно до статті 86 «Пенсійне забезпечення працівників прокуратури» чинного Закону України «Про прокуратуру» - до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, крім визначених посад, час роботи на посадах у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання, також на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Також Порядком обчислення стажу роботи для встановлення щомісячної надбавки за вислугу років працівникам Національної школи суддів та Національної академії прокуратури України, затвердженого постановою КМУ від 28.03.2011 року № 329, визначено, що до стажу роботи зараховується час роботи на: відповідних посадах керівних працівників, науково-педагогічних, наукових, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців (крім посад службовців та професій робітників) в Академії суддів України, Національній школі суддів України та Національній академії прокуратури України; посаді судді, прокурора; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а у разі, коли дитина потребує домашнього догляду, - період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Щодо застосування у часі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII, то у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 1 "Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби Безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, від 17 березня 2004 року № 7-рп2004, та інші від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 року щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пункт 5 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УПІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання - взагалі визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Враховуючи зазначене, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру) і є таким, що не підлягають звуженню та обмеженню, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. Щодо застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, необхідно виходити саме з наведеного вище.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) роз'яснив, що загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, Законами України «Про прокуратуру» № 1697 від 14.10.2014 року, «Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи» № 3668-УІІ від 08.07.2011 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, Держава в особі законодавчого органу, звузила соціальні гарантії позивача, оскільки станом на 11.10.2017 року, тобто на день звернення до відповідача з відповідною заявою, стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років 3 місяців та 17 днів.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо неправомірності дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, а відтак порушені права позивача підлягають поновленню шляхом визнання неправомірним зазначеного рішення та зобов'язання відповідача провести обчислення пенсії позивача за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 11.10.2017 року (з моменту звернення до відповідачаз відповідною заявою).

Що стосується позовних вимог позивача щодо зарахування стажу роботи в органах прокуратури як вимушений прогул період часу 10 місяців і 5 днів, а саме з 02.12.2013 року до 07.10.2014 року, то такі позовні вимоги не підлягають до задоволення зважаючи на наступне. Відповідно до записів трудової книжки позивача №19 ОСОБА_1 звільнений з органів прокуратури за власним бажанням 02.12.2013 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП підставою поновлення працівника на роботі є звільнення працівника без законної підстави або незаконне переведення працівника на іншу роботу. Статтею 232 КЗпП безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: ...2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формування причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи. Між тим, у позивача відсутнє рішення суду щодо поновлення його на роботі в органах прокуратури, як вимушений прогул у період з 02.12.2013 року по 07.10.2014 рік. Отже, вимога адміністративного позову про зарахування позивачу періоду з 02.12.2013 року по 07.10.2014 рік до стажу в органах прокуратури, підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 71, 72, 86, 94, 158, 159-163, 181, 186 КАС України, Законом України «Про прокуратуру» суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років - задовольнити частково.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років неправомірними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону Країни «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ з дня звернення з відповідно заявою, тобто з 11.10.2017 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Суддя: Н.Г. Таран