Справа № 826/3921/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/3921/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправним та скасування припису №379/п від 16.02.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - відповідач або Департамент) про визнання протиправним та скасування припису головного спеціаліста Департаменту ОСОБА_1 від 16.02.2017 року №379/п про заборону виконання будь-яких робіт на земельній ділянці площею 0,7 га, з кадастровим номером: НОМЕР_1, що розташована між вул.Микильсько-Слобідською та просп. Броварським у Дніпровському районі м Києва.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є органом контролю, який зобов'язаний дотримуватись вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду, контролю у сфері господарської діяльності». Однак, такі вимоги відповідачем під час проведення у лютому 2017 року перевірки на земельній ділянці площею 0,7 га, з кадастровим номером: НОМЕР_1, що розташована між вул. Микильсько-Слобідською та просп. Броварським у Дніпровському районі м. Києва, дотримано не було.

Також позивач вважає вимоги відповідача про заборону виконувати за вказаною адресою будь-які роботи без відповідного дозволу відповідача неправомірними, оскільки вказана земельна ділянка не входить до історичних ареалів міста, перебуває за межами архітектурних і археологічних заповідників, архітектурних і археологічних охоронних зон і зон регулювання забудови, пам'ятки чи об'єкти археологічної спадщини на її території не обліковуються, не входить у межі зони охоронюваного ландшафту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.02.2012 №979 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і он охорони пам'яток історії та культури у м. Києві».

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та додатково наданих поясненнях.

Відповідачі заперечували по суті заявлених позовних вимог, про що надали відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження у відповідності до положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Позивач 19.12.2017 придбав у ПАТ «Ощадний банк України» земельну ділянку площею 0,7 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: м. Київ, Дніпровський район між вул. Микильсько-Слобідська та проспектом Броварським, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19.12.2016 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №76250068.

Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 27 січня 2017 року позивачу, як замовнику, видано Дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ 13 на об'єкт будівництва «Завершення будівництва житлово-офісного комплексу (будинок № 2, будинок №2) між вул. Микильсько-Слобідська та Броварським проспектом у Дніпровському районі м. Києва».

Головний спеціаліст відділу інспекції державного контролю об'єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури КМДА ОСОБА_1 07 лютого 2017 року у присутності представників громадськості провів огляд частини території об'єкта культурної спадщини, а саме земельної ділянки між Броварським проспектом та вул. Микильсько-Слобідською у Дніпровському районі м. Києва. Вказані дії зафіксовані Актом огляду та фото фіксацією.

Актом огляду від 07.02.2017 встановлено, що земельна ділянка між Броварським проспектом та вул. Микильсько-Слобідською у Дніпровському районі м. Києва відповідно до розпорядження від 17.05.2002 №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників зон охорони пам'яток історії та культури в м. Києві» розташовується в зоні охоронюваного ландшафту; в межах території пам'ятки ландшафту та історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра» (наказ Міністерства культури і туризму України від 03.02.2010 №58/0/16-10 у редакції наказу Міністерства культури і туризму України від 16.06.2011 №453/0/16-11) охоронний №560-Кв, і є їх частиною.

На території за вказаною адресою розташовується будівельний майданчик огороджений парканом. У зв'язку з відмовою у доступі на будівельний територію оглянуто через паркан та встановлено, що на земельні ділянці розташовані дві багатоповерхові будівлі в стані незавершеного будівництва, побутівки та будівельні матеріали. На момент огляду будівельна техніка не працювала, будівельники були відсутні.

Оскільки відповідачем не розглядалась і не погоджувалась землевпорядна документація та не надавалось погодження на відчуження земельної ділянки, а також охоронний договір з відповідачем не укладений, в акті констатовано порушення вимог ч. 1 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

На підставі вказаного акту 16.02.2017 цим же головним спеціалістом складено припис №379/п, яким позивачу заборонено виконувати будь-які роботи за вказаною адресою без відповідного дозволу Відповідача та протягом десяти днів з дня отримання цього припису, на підставі ст. 9 Закону України «Про охорону культурної спадщини» допустити на територію зазначено частини пам'ятки спеціалістів Відповідача для здійснення огляду.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням позивач оскаржив припис відповідача від 16.02.2017 № 379/п до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об'єктів культурної спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать:

центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим;

обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні

адміністрації;

виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

У частині четвертій ст. 3 Закону визначено, що орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним органам виконавчої влади та центральним органам виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини в межах, передбачених законом.

Відповідно до підпунктів 1, 4-6, 9, 10, 13-17 частини першої статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; визначення меж територій пам'яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони; встановлення режиму використання пам'яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони; забезпечення захисту об'єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам'яток місцевого значення, їх територій і зон охорони; погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідно до вимог Земельного кодексу України; надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках місцевого значення (крім пам'яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об'єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок; видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; надання відповідних дозволів на відновлення земляних робіт; погодження відчуження або передачі пам'яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління; укладення охоронних договорів на пам'ятки та інші.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, закріплюючи за спеціально уповноваженими органами у сфері охорони культурної спадщини, до який віднесений і відповідач, широкого ряду повноважень, Закон України «Про охорону культурної спадщини» разом з тим, не встановлює спеціального порядку реалізації наданих повноважень, у тому числі у сфері здійснення контролю за виконанням цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - «державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною першою ст. 2 дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Абзацами другим, третім, четвертим ст. 2 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено вичерпний перелік органів, на дія цього Закону не поширюється, серед яких органи уповноважені здійснювати контроль за дотриманням законодавства про охорону культурної спадщини - відсутні.

Статтями 5 та 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено порядок проведення планових та позапланових перевірок у сфері господарської діяльності.

Абзацом шостим частини другої ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що залежно від ступеня ризику органом державного нагляду (контролю) визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю). Критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю).

Критерії за яким оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) щодо об'єктів культурної спадщини, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2009 № 21, що діяла у момент винесення оскаржуваного рішення відповідача.

Преамбулою указаної постави визначено, що вона прийнята на підставі ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Також, відповідно до частини десятої статті 4 та частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, є формою здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно з вимогами частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.02.2017 головний спеціаліст відділу інспекції державного контролю об'єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури КМДА ОСОБА_1 провів огляд території, а саме будівельного майданчику, що розташований за адресою між вул. Микильсько-Слобідська та Броварським проспектом у Дніпровському районі м. Києва, що використовується позивачем для провадження господарської діяльності у сфері будівництва, про що склав Акт.

Системний аналіз вказаних норм приводить до висновку, що дії відповідача - є заходами контролю у розумінні Закону України «Про охорону культурної спадщини» і такі дії повинні вчинятись у встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» порядку.

Доводи відповідача про те, що фактично Департамент не проводив перевірку позивача, як юридичної особи, а лише здійснив огляд (перевірку) належного утримання та використання об'єктів культурної спадщини, а не господарської діяльності їх власників, користувачів або замовників робіт на таких об'єктах, з посиланням на відповідні роз'яснення центральних органів виконавчої влади за 2016 судом сприймається критично.

Як вказано в листах Державної регуляторної служби України та Міністерства Економічного розвитку та торгівлі України такі листи не встановлюють норм права мають лише інформаційних характер.

Також, з листа Державної регуляторної служби України від 06.07.2017 № 5234/0/20-17 щодо узагальнення інформації поданої міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 №752 «Про затвердження Методик розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю)» вбачається, що, поряд іншими органами контролю та нагляду Міністерство культури України зобов'язане розробити та затвердити у встановленому порядку відповідні критерії ступенів ризику, а також уніфіковані форми актів перевірок.

Положення про Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затверджено Розпорядженням КМДА від 15.06.2015 №575. Відповідно до п. 1 Положення відповідач є структурним підрозділом Київської міської державної адміністрації, підпорядковується Київської міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міські раді, а з питань виконання функцій державної влади - Міністерству культури України.

Відповідно до частини четвертої ст. 5 Закону "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв'язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Стаття 6 Закону України встановлює підстави до проведення позапланових заходів контролю, серед яких звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом;

Згідно з вимогами частини одинадцятої статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" плановий чи позаплановий захід щодо суб'єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Акт огляду від 07.02.2017, що складений уповноваженою особою відповідача та став підставою до складення оскаржуваного Припису від 16.02.2017 № 379/п не містить інформації, про те чи є такий захід плановим, або позаплановим та на підставу його проведення.

Відповідач пояснив, що така перевірка проведена на виконання звернення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07.02.2017 № 12-1552/125/50-2017.

Зі змісту листа Слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Вовка В.В. від 07.02.2017 встановлено, що такий лист скерований на адресу відповідача у зв'язку з необхідністю встановлення додаткових фактів у межах кримінального провадження №00001552 від 04.02.2017, порушеного за ознаками злочину передбаченого частини першої статті 364 Кримінального кодексу України.

Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що набрав чинності 01.01.2017, встановлено тимчасові, на 2017 рік, обмеження щодо здійснення державного контролю.

Відповідного до статті 3 вказаного Закону до 31 грудня 2017 року позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю):

1) з підстави, передбаченої частиною другою цієї статті (за погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності (далі - Державна регуляторна служба);

2) за письмовою заявою суб'єкта господарювання до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

3) за рішенням суду;

4) у разі настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Позаплановий захід державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав проводиться органом державного нагляду (контролю) за погодженням Державної регуляторної служби.

Для погодження орган державного нагляду (контролю) подає Державній регуляторній службі копію відповідного звернення фізичної особи та обґрунтування необхідності проведення перевірки. Державна регуляторна служба розглядає подані документи та надає погодження або вмотивовану відмову у наданні погодження протягом п'яти робочих днів з дня надходження відповідних документів.

Форма та порядок надання погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав затверджуються Державною регуляторною службою.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону суб'єкт господарювання перед проведенням позапланового заходу державного нагляду (контролю) ознайомлюється з погодженням Державної регуляторної служби на проведення такого заходу з наданням йому копії відповідного документа.

Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) для проведення заходів державного нагляду (контролю), якщо їм не пред'явлено погодження, передбачене статтею 3 цього Закону.

Однак, саме лише звернення, лист, слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Вовка В.В. від 07.02.2017, без рішення суду та без погодження та дозволу Державної регуляторної служби, не може бути самостійною підставою для проведення позапланової перевірки.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

За приписами пп. 4.7 п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на Положення про Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.11.2013 №2183, яким встановлено, що Департамент відповідно до визначених завдань виконує, зокрема такі галузеві повноважень: під час здійснення контролю за законністю проведення реставраційних, консерваційних, реабілітаційних та будівельних робіт на пам'ятках та територіях, пов'язаних з охороною культурної спадщини, вимагає та отримує від відповідальних осіб наявну дозвільну та науково-проектну документацію, перевіряє відповідність її Закону України «Про охорону культурної спадщини» та іншим нормам і правилам. Так, жодним нормативно-правовим актом не визначено порядку щодо проведення таких перевірок відповідачем.

На момент проведення відповідачем огляду частини території об'єкту культурної спадщини між Броварським проспектом та вул. Микильсько-Слобідська у Дніпровському районі м. Києва, уніфікована форма акту Міністерством культури України затверджена не була. У матеріалах справи наявний лише проект «Про затвердження уніфікованої форми акту» від 24.02.2017, який у подальшому не отримав погодження Державної регуляторної служби України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що перевірка відповідачем з питань дотримання позивачем вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» під час провадження господарської діяльності із будівництва об'єкту «Завершення будівництва житлово-офісного комплексу (будинок № 2, будинок №2) між вул. Микильсько-Слобідська та Броварським проспектом у Дніпровському районі м. Києва», що проведена у лютому 2017 року, вчинена не у спосіб та не у порядку передбаченому чинним законодавством.

Вирішуючи спір з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, суд приходить до висновку, що лише дотримання встановлених умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень, у тому числі у сфері охорони культурної спадщини, може бути належною підставою для прийняття рішення про зупинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, зокрема шляхом винесення припис про заборону діяльності такого суб'єкта.

Невиконання встановлених Законом України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності» є самостійною та достатньою підставою для скасування Припису відповідача від 16.02.2017 № 379/п, яким заборонено виконувати будь-які роботи на земельній ділянці між вул. Микильсько-Слобідська та проспектом Броварським у Дніпровському районі м. Києва.

Разом з цим, суд також приймає до уваги наступне.

Предмет охорони об'єкта культурної спадщини - характерна властивість об'єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об'єкт визнається пам'яткою (статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до частини першої ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Режими використання пам'яток встановлює:

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини щодо пам'яток національного значення;

орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації щодо пам'яток місцевого значення.

Підпунктом 3.4.6 пункту 3.4 Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.02.2002 №979 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і он охорони пам'яток історії та культури у м. Києві», в редакції розпорядження від 25.12.2007 №1714, визначено зону охоронюваного ландшафту викласти у такій редакції: "3.4.6. Ріка Дніпро з островами і прибережною смугою намиву в районі Оболоні і смугою лівого берегу до Московського мосту, затока р. Деснянки, південно-західні межі Русанівських садів, Микільської слобідки, Русанівська набережна, Березняківська набережна, затока Берківщина, с. Осокорки, оз.Підвірки, колективні сади, південні межі міста (див. схему)".

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ст.53 Земельного кодексу України землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби, належать до земель історико-культурного призначення та включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ст. 111 Земельного кодексу України та ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про обмеження у використанні земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

За даними Державного земельного кадастру (витяг №НВ-017 від 19.01.2017) для земельної ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000 :66:178:0258 за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н, між вул. Микильсько-Слобідська та просп. Броварським обмеження відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» - не встановлені.

Листом відповідача від 06.11.2017 №060-8320, що наданий на запит Позивача, підтверджено, що Департамент не розглядав та не погоджував документацію із землеустрою щодо організації та встановлення на місцевості меж зони охоронюваного ландшафту та меж території пам'ятки ландшафту та історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра».

Інші відомості про встановлення на місцевості меж таких об'єктів культурної спадщини та докази того, що земельна ділянка з кадастровим номером 8 000 000 000 :66:178:0258, потрапляє у їх межі в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам'ятка, щойно виявлений об'єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8 000 000 000 :66:178:0258, що стала предметом перевірки Відповідача 07.02.2017, придбана Позивачем у ДПАТ «Ощадний банк України» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.12.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. Водночас ані вказаний Договір, ані витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не містить умови для Покупця щодо обов'язку укласти охоронний договір з відповідачем.

Доказів того, що такий охоронний договір на частину об'єкту культурної спадщини укладався б відповідачем із попереднім власником земельної ділянки суду не надано.

Крім того, земельна ділянка за вказаною адресою не входить до історичних ареалів міста, перебуває за межами архітектурних та археологічних заповідників, архітектурних та археологічних охоронних зон регулювання забудови, пам'ятки чи об'єкти археологічної спадщини та її території не обліковуються, що підтверджується листом Міністерства культури України від 24.04.2017 № 396/10/72-17.

Також суд зазначає, що компетенція органів охорони культурної спадщини щодо погодження проектів програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам'ятках культури, надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках культури, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, чітко розмежовується на пам'ятки національного значення, компетенція на які належить центральному органу охорони культурної спадщини згідно статті 5 Закону, та пам'ятки місцевого значення, компетенція на які належить іншим органам охорони культурної спадщини згідно статті 6 Закону.

Відповідно до вимог частини першої ст. 46 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за ухилення від підписання охоронних договорів на пам'ятки, порушення режиму використання пам'ятки, порушення режиму історико-культурного заповідника чи історико-культурної заповідної території, проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам'ятці, зміну призначення пам'ятки, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, ухилення від передачі в установленому порядку знайдених під час археологічних розвідок, розкопок рухомих предметів, пов'язаних з нерухомими об'єктами культурної спадщини, на постійне зберігання до музеїв (державних фондосховищ), у яких зберігаються музейні предмети і музейні колекції, що є державною власністю і належать до державної частини Музейного фонду України, а також за невиконання законних вимог посадових осіб органів охорони культурної спадщини щодо усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини або створення перешкод для їх діяльності винні особи притягаються до адміністративної відповідальності відповідно до закону.

Наведена норма свідчить, що для притягнення особи до відповідальності необхідним є встановлення саме правопорушення, а не його ознак, що мало місце в даному випадку з боку відповідача.

Згідно з частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено суду правомірність видачі припису №379/п від 16.02.2017 року, а відтак останній підлягає скасуванню як протиправний.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати припис головного спеціаліста Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_1 від 16.02.2017 № 379/п про заборону виконання будь-яких робіт на земельній ділянці площею 0,7 га, з кадастровим номером: НОМЕР_1, що розташована між вул. Микильсько-Слобідською та просп. Броварським у Дніпровському районі м. Києва.

3 Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» сплачений ним судовий збір у розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) .

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов