Справа № 802/1854/17-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2017 р. Справа № 802/1854/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Савченка К.І., Мельника М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 )

про: визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом начальника Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №74-ос від 07.04.2016 року його було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Разом із тим, в день виключення його зі списків військової частини з ним не був проведений повний розрахунок при звільненні, зокрема не виплачено суму підйомної допомоги, передбаченої ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року (справа №802/689/16-а), яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправною таку бездіяльність відповідача та зобов`язано Донецький прикордонний загін нарахувати та виплатити підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення.

Разом із тим, дана постанова від 09.06.2016 року в повному обсязі відповідачем виконана не була, що слугувало підставою для звернення до суду, за наслідком якого, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року (справа 802/169/17-а) позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Донецький прикордонний загін провести нарахування та виплату ОСОБА_1 невиплаченої частини підйомної допомоги.

23.05.2017 року дана постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року була виконана відповідачем частково, натомість уже остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 10.08.2017 року.

Позивач вважає, що оскільки остаточний розрахунок при його звільненні, яке відбулось 07.04.2016 року, був проведений із ним лише 10.08.2017 року, а тому відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.

Наведені обставини зумовили його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, з підстав, що викладені у наданих суду письмових запереченнях вх. №24830 від 17.11.2017 року. Зокрема зазначили, що оскільки позивач перебував на дійсній військовій службі і був військовослужбовцем, а не працівником військової частини, тому в спірних правовідносинах норми ст. 116 та ст. 117 КЗпП України застосуванню не підлягають, так як трудові відносини військовослужбовців Збройних Сил України регулюються спеціальним законодавством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення представників відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Так, наказом начальника Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №74-ос від 07.04.2016 року ОСОБА_1 звільнено в запас за підпунктом "є" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби), виключено із списків особового складу загону, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.

Судом з`ясовано, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року (справа №802/689/16-а), яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано Донецький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення.

В подальшому, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року (справа 802/169/17-а), яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Донецький прикордонний загін провести нарахування та виплату ОСОБА_1 невиплаченої частини підйомної допомоги у розмірі 2668,14 грн.

На виконання даного рішення 23.05.2017 року відповідачем виплачено ОСОБА_1 кошти в сумі 2559,35 грн., що підтверджується довідкою виданою ПАТ "Приват Банк" (а.с. 26).

10.08.2017 року відповідачем виплачено ОСОБА_1 кошти в сумі 108,79 грн., що також підтверджується довідкою виданою ПАТ "Приват Банк" (а.с. 27)

Таким чином, остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , яке відбулось 07.04.2016 року, був проведений із ним - 10.08.2017 року.

За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 07.04.2016 року по 10.08.2017 року, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, а тому і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючи щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю (далі - КЗпП) регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Однак, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

При цьому, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Згідно зі ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство установа організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України "Про відпустку", Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представників відповідача на те, що норми Кодексу законів про працю України в даному випадку не можуть застосовуватись.

Таки чином, враховуючи, що остаточний розрахунок при звільненні позивача, яке відбулось 07.04.2016 року, був проведений із ним лише 10.08.2017 року, суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, є обґрунтованими.

Поряд із цим, визначаючи розмір суми середнього заробітку за час затримки, суд виходив із наступного.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно інформації, що міститься у довідці Донецького прикордонного загону від 14.04.2016 року №399, за останні дві місяці, що передували звільненню ОСОБА_2 з військової служби, останньому було виплачено грошове забезпечення за лютий 2016 року в сумі 15604,55 грн. та за березень 2016 року в сумі 21075,00 грн., тобто всього в сумі 36679,58 грн.

Таким чином, враховуючи, що в лютому - березні 2016 року позивачем було відпрацьовано 43 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача становила 853,01 грн. (36679,58 грн. / 43 робочих дні).

Відтак, беручи до уваги те, що остаточний розрахунок при звільненні із ОСОБА_1 відбувся із затримкою у 490 календарних днів (період з 08.04.2016 року по 10.08.2017 року), тому стягненню із відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки в сумі 417974,90 грн. (490 х 853,01 грн.).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Донецького прикордонного загону середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 417974,90 грн., підлягають задоволенню.

Поряд із цим, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В даному ж випадку, стягненню підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка за своєю правовою природою не відноситься ні до заробітної плати, ні до виду грошового утримання, а тому підстави для допущення до негайного виконання постанови суду, в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах суми стягнення за один місяць, на переконання суду, відсутні.

Також суд не знаходить підстав для задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, оскільки в розумінні ст. 267 КАС України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 квітня 2016 року по 10 серпня 2017 року у розмірі 417974,90 грн. (чотириста сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 90 копійок з вирахуванням обов"язкових платежів, якщо їх вирахування передбачено чинним законодавством.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна