Справа № 815/3699/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3699/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа: ОСОБА_6, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (надалі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_7, в якому просив:

- визнати протиправними дії Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області щодо не видання розпорядження з приводу дострокового припинення відпустки ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за поданою 29.06.2017 року, відповідною заявою та відмові у виходу на роботу.

- зобов'язати Овідіопольську районну державну адміністрацію Одеської області видати розпорядження про дострокове припинення відпустки ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за поданою 29.06.2017 року відповідною заявою з одночасним виходом на роботу.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем було незаконно відмовлено у виданні розпорядження про дострокове припинення наданої йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому позивач вважає подібні дії відповідача такими, що суперечать положенням діючого законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст.34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи полягають в наступному.

З 08.06.2012 року позивач на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області №100/к від 08.06.2012 року працював на посаді керівника відділу (головного архітектора) регіонального розвитку, містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області.

24.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому з 29.02.2016 року відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 29.02.2016 року №10/в-2016 позивачу було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 29.02.2016 року по 28.05.2018 року.

21.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове припинення відпустки, в якій він повідомив про те, що приступає до виконання своїх посадових обов'язків за займаною посадою, починаючи з 04.05.2017 року.

Дана заява відповідачем не була задоволена, а 04.05.2017 року позивача ознайомлено з попередженням про наступне звільнення, у зв'язку із змінами в організації праці Овідіопольської РДА, в якому містилось пропозиція зайняти посаду начальника відділу інфраструктури та будівництва управління містобудування та архітектури Овідіопольської РДА. Це попередження з пропозицією було підписано головою Овідіопольської РДА Литвинюком І.П..

Як слідує з матеріалів справи розпорядженнями голови Овідіопольської РДА від 16.03.2016 року №111/А-2016 та від 12.04.2016 року №104/к-2016р. була проведена реорганізація відділу містобудування та архітектури шляхом перетворення його в управління містобудування та архітектури.

При цьому до травня 2017 року позивача про проведену реорганізацію відділу та скорочення його посади не було повідомлено.

15.05.2017 року інший голова Овідіопольської РДА - Левчук В.В. також попередив позивача під підпис про можливе наступне звільнення у зв'язку із реорганізацію відділу та скорочення посади, на якій перебував позивач до відбуття у відпустку, і одночасно позивачу була запропонована посада начальника управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА.

Позивач пояснив, що він відмовився від запропонованої йому посади начальника управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА, оскільки вважав, що вона не відповідає його фаховій кваліфікації, бо він не мав відповідної освіти. Також позивач зазначив, що під час розмови з головою Овідіопольської РДА він повідомив останнього про те, що його дружина 4-6 липня 2017 року повинна буде піти у декретну відпустку, так як вагітна вдруге, а тому він має намір вийти на роботу.

29.06.2017 року позивачем повторно було подано заяву на адресу Овідіопольської РДА, в якій він повідомив про те, що він має намір приступити до виконання своїх посадових обов'язків начальника і головного архітектора управління містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, починаючи з 03.07.2017 року.

03.07.2017 року позивач подав до відповідача заяву, в якій зазначив, що дії Овідіопольської РДА стосовно не видання відповідного розпорядження про його вихід на роботу є незаконними та просив вказати вмотивовану причину його не видання.

У своїй відповіді Овідіопольська РДА від 04.07.2017 року за вих.№1487/01-31/01/1074 з якою позивача було ознайомлено 05.07.2017 року повідомила, що підстави для виходу позивача на посаду начальника (головного архітектора) управління містобудування та архітектури Овідіопольської РДА відсутні.

Крім того, Овідіопольською РДА було роз'яснено позивачу у даному листі, що очолюваний ним відділ містобудування та архітектури Овідіопольської РДА був реорганізований, а його посада начальника відділу - скорочена на підставі розпорядження голови Овідіопольської РДА від 10.06.2016 року №291/А.

Також з матеріалів справи вбачається, що 10.07.2017 року позивач звернувся до Національного агентства України з питань державної служби (територіального відділу), у якому він просив провести перевірку законності дій Овідіопольської РДА, врахувавши наведені ним факти, а також посприяти його поверненню на роботу на раніше займану ним посаду.

У свою чергу Національним агентством України з питань державної служби (територіального відділу) було проведено позапланову безвиїзну перевірку Овідіопольської РДА щодо стану дотримання вимог Закону України «Про державну службу» керівництвом Овідіопольської РДА під час вирішення окремих кадрових питань, а також перевірки інформації, наведеної у заявах позивача від 10.07.2017 року та 18.07.2017 року, за результатами якої було складено довідку від 23.08.2017 року.

В цій довідці Національне агентство України з питань державної служби вказало наступне: частинами 3, 4 статті 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

При цьому зміна істотних умов праці допускається при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, проте запропонована посада начальника управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА не відповідає ні спеціальності, ні кваліфікації, ні посаді ОСОБА_5, що є порушенням частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України.

Робочою групою Національного агентства України з питань державної служби, яка проводила перевірку, також було встановлено, що коло посадових обов'язків начальника відділу (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА співпадає з колом посадових обов'язків начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, що вказує на можливість збереження для позивача колишніх умов праці та на відсутність підстав для припинення з позивачем трудового договору за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Також робочою групою вказано і на відсутність підстав для припинення державної служби за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», тобто внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Робоча група також звернула увагу, що в даному випадку посада начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА є рівноцінною посаді начальника відділу (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, виходячи зі змісту посадових обов'язків.

Робочою групою також було встановлено, що ОСОБА_5 29.06.2017 року було подано до Овідіопольської РДА заяву про дострокове припинення відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, в якій він заявив, що приступає до виконання обов'язків начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА. Оскільки відповідно до Попередження про можливе наступне звільнення ОСОБА_5 було запропоновано посаду начальника управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА, тому відсутні правові підстави для виходу позивача з відпустки саме на посаду начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, а ОСОБА_5 має право вийти на посаду, яку він обіймав до відпустки, а саме: начальника відділу (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА.

Крім того, робоча група зробила висновки, що враховуючи те, що посада начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, яка рівноцінна посаді начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, є вакантною, то ОСОБА_5 не може бути звільнено з підстав визначених пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

За наслідками вищевикладених висновків Національним агентством України з питань державної служби (територіальним відділом) було рекомендовано відповідачу:

1. Забезпечити захист прав державного службовця ОСОБА_5 під час зміни істотних умов служби.

2. Вжити відповідних заходів щодо усунення виявлених перевіркою порушень Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України.

3. Забезпечити недопущення повторного вчинення порушень вимог чинного законодавства України про державну службу, законодавства про працю України, виявлених під час перевірки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у видачі розпорядження про достроковий вихід позивача з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

По-перше. Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в силу положень Закону України «Про відпустки» позивач мав правові підстави достроково вийти на роботу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка була надана йому відповідачем розпорядженням від 29.02.2016 року №10/в-2016 на період з 29.02.2016 року по 28.05.2018 року.

По-друге. Щодо заперечень відповідача про неможливість виходу позивача на посаду, яку він займав до виходу у відпусту, внаслідок проведеної реорганізації, та про наявність підстав для звільнення позивача на підставі п. ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» внаслідок скорочення його посади, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 та ч.3 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» передбачена наступна підстава для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, а саме: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частина 3 ст.87 Закону України «Про державну службу» визначає, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Відповідно до ч.3 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст.48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст.43 Конституції України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено висновками Національного агентства України з питань державної служби у вищевказаній довідці від 23.08.2017 року, посада начальника управління (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА на час виникнення спірних відносин була вакантною і є рівноцінною посаді начальника відділу (головного архітектора) містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, яку займав позивач до виходу у відпустку, а тому відсутні підстави для звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

При цьому, запропонована позивачу посада начальника управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА не відповідає ні спеціальності, ні кваліфікації позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 08 грудня 2017 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Джабурія Н.В. Вербицька