Справа № 199/6835/17
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/6835/17
ПОСТАНОВА

іменем України

07.12.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Руденко В.В.,

при секретарі - Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Щербини Олександра Васильовича, Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції про визнання дій противоправними, визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про визнання дій противоправними, визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2017 року відповідачем була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №016530 та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., у зв'язку з тим, що позивач 16.09.2017 року о 00-52 год., за адресою м.Дніпро, пр. Слобожанський, 2 керував автомобілем Mercedes Bens CLCw208 д.н.з. НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДД , у зв'язку з чим був притягнутий за ч.1 ст. 126 КУаП.

З винесеною постановою не згодний, вважає її такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, а саме позивач посилається на те, що він під час того, як до нього звернувся інспектор поліції не керував транспортним засобом, та прямував до магазину, а документи булли в автомобілі, можливості їх надати йому не надали, оскільки всадили його до автомобілю та відвезли до відділку поліції, тому, просить суд її скасувати.

Посилаючись на те, що відповідачем при складанні постанови були порушені його права, оскільки відповідач не законно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, та відповідач позбавив його можливості скористатись у повному обсязі своїми правами, та вважає, що відповідачем було порушено вимоги щодо процедури розгляду справи.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали письмові заперечення, в яких вважають дії інспектора в частині складання постанови законними та обґрунтованими, а вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення доведеною.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2017 року відповідачем, інспектором поліції, була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №016530 де відповідач зазначив, що ОСОБА_1 16.09.2017 року о 00-52 год., за адресою м.Дніпро, пр. Слобожанський, 2 керував автомобілем Mercedes Bens CLCw208 д.н.з. НОМЕР_1 не маючи при собі реєстраційних документів, чим порушив п. 2.1 ПДД , у зв'язку з чим був притягнутий за ч.1 ст. 126 КУаП.

Згідно даної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, що підтверджується зазначеною вище постановою, наявною в матеріалах справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Правил дорожнього руху, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильноговирішення справи. Ціданівстановлюються протоколомпро адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, абосвідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожньогоруху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідач притягнутий до відповідальності за адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст. 126 КУаП України за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При огляді відеозапису з нагрудної камери відповідача, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом перед розглядом справи про адміністративне правопорушення, при наданні пояснень підтверджував факт керування автомобілем. Крім того, відеозаписом зафіксовано, що відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою надати водійське посвідчення та реєстраційні документи на автомобіль, на що позивач пояснював, що у нього їх немає. Із відеозапису, наданого позивачем, не вбачається, які саме документи знаходились в автомобілі на час отримання автомобіля зі спецмайданчика. Крім того, позивачем сплачено штраф у сумі 425,00 грн., покладений на нього на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, чим фактично останній визнав свою вину.

Також позивач стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови 16.09.2016 року), суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

За таких обставин, суд вважає, що в позові позивачу слід відмовити, оскільки відповідачем правомірно було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, законних підстав для її скасування позивачем суду не наведено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 71, 104, 122, 159, 160, 163,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У позові ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Щербини Олександра Васильовича, Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції про визнання дій противоправними, визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- відмовити.

Судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу віднести за рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя