Справа № 806/1608/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"11" грудня 2017 р. Справа № 806/1608/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представників позивача та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, треті особа: Житомирська регіональна філія Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виправити помилку та внести в кадастровий план земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 відомості про встановлений на підставі Закону земельний сервітут "Право проходу і проїзду на велосипеді".

Позов обґрунтовано тим, що земельний сервітут "Право проходу і проїзду на велосипеді" встановлений і зареєстрований 05.06.2012 на підставі Земельного кодексу України на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 яка розташована за адресою: АДРЕСА_3. Однак Житомирською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" не було внесено в кадастровий план земельної ділянки НОМЕР_2 зазначений земельний сервітут. Вважає що таку помилку має виправити Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у відповідності до ч.5 ст.37 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на підставі рішення суду, оскільки є єдиним володільцем і розпорядником інформації щодо земельних ділянок.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 розташована за адресою: АДРЕСА_3, і перебувала у спільній сумісній власності громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Згідно з кадастровим планом даної земельної ділянки (а.с.57), наявного в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 807 кв.м гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.47-61), сервітут "Право проходу та проїзду" на ній не зазначено.

В 2012 році гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з метою поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 замовили технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площами 404 кв.м та 403 кв.м (а.с.178-183).

В результаті поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 було утворено дві земельні ділянки з визначенням 13.11.2012 кадастрових номерів № НОМЕР_3, яка належить на праві власності ОСОБА_4 (державний акт серії НОМЕР_6 від 30.11.2012, а.с.186) та НОМЕР_4, власником якої став гр.ОСОБА_5 (державний акт серії НОМЕР_5 від 30.11.2012, а.с.23).

Згідно кадастрового плану земельної ділянки НОМЕР_4, вона обмежена сервітутом площею 37 кв.м: право проходу і проїзду (а.с.183).

03.06.2013 гр.ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 придбала земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_7 площею 0,0403 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується договором купівлі-продажу № 568 (а.с.66).

Пунктом 1.1 цього договору зазначено про те, що згідно витягу з поземельної книги № НВ-013 від 15.05.2013 є обмеження у використанні земельної ділянки: право проходу та проїзду на велосипеді 0,0026 га; право проходу та проїзду на велосипеді 0,0011 га; зона особливого режиму забудови 0,0011 га; зона особливого режиму забудови 0,0066 га.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_7, земельний сервітут право проходу та проїзду на велосипеді, площею 0,0037 кв.м був зареєстрований 05.06.2012, відповідно Закону, Земельного кодексу України, безстроково ( а.с.7-8).

ОСОБА_3 вважає, що при розробленні плану земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_3, яка перебувала у спільній сумісній власності громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4, була допущена помилка та не внесено до нього відомості про встановлений 05.06.2012 на підставі Закону земельний сервітут. Цю помилку, на думку позивача, має виправити відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Позивач неодноразово зверталась із запитами до органів державної влади.

У відповідь на звернення представника позивача, 07.06.2016 за вих. № 0-13, ДП "Центр державного земельного кадастру" повідомило про відсутність можливості доступу до інформації та документів, на підставі яких проводилась 05.06.2012 реєстрація сервітуту, оскільки відомості щодо земельних ділянок на території Житомирської області були передані до Головного управління Держземагенства у Житомирській області (а.с.9).

18.05.2017 ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області направлено запит про отримання копій документів на земельну ділянку по АДРЕСА_4, на яку 05.06.2012 встановлений земельний сервітут та документів, що визначають розміри і місце розташування сервітуту на цій земельній ділянці (а.с.18).

Листом від 24.05.2017 № 31-6-0.2-5506/2-17 відповідачем надано копії документів на запит: кадастровий план земельної ділянки, висновок відділу містобудування та архітектури, державний акт про право власності на земельні ділянки, титульну сторінку технічної документації із землеустрою (а.с.19).

25.05.2017 ОСОБА_6 також було подано запит до державного кадастрового реєстратора ОСОБА_7, в якому представник просив надати копії документів, що стали підставою для державної реєстрації обмежень і сервітуту на земельну ділянку по АДРЕСА_5

30.05.2017 відділ у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомив позивача про встановлення сервітуту на дану земельну ділянку на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої на замовлення гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

згідно з ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно з ст.1 Закону України "Про землеустрій", технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. План земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

За змістом п.2 Порядку складення та затвердження індексних кадастрових карт (планів) і кадастрових планів земельних ділянок, вимоги до їх оформлення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 р. №1117 (в редакції, яка діяла на момент складення кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 в 2011 році), кадастрові плани земельних ділянок - картографічні документи, що містять графічне зображення земельних ділянок із зазначенням місця розташування їх меж, меж земель, обмежених (обтяжених) правами інших осіб, контурів земельних угідь, контурів об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельних ділянках, та кадастровий номер земельної ділянки.

Кадастровий план земельної ділянки є складовою частиною документації із землеустрою (п.19 Порядку).

Відповідно до ст.26 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, яка діяла на момент розроблення технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 в 2011 році), замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону.

Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, його територіальних органів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про землеустрій", зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.

З технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та складанню державного акту на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) вбачається, що для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 807 кв.м гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.47-61), її замовниками були ОСОБА_5 та ОСОБА_4, розробником - Комунальне підприємство "Земельно-кадастрове бюро" (м.Бердичів), затвердили документацію відповідно землевласники - ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Частинами 3 та 4 статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Отже суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що будь-які зміни до кадастрового плану земельної ділянки НОМЕР_8, в тому числі і сервітут, можуть бути внесені розробником документації за спільним рішенням гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а кадастровий реєстратор не наділений повноваженнями як виправляти помилки в кадастровому плані, так і виправляти помилки (у випадку їх наявності) у відомостях Державного земельного кадастру без попереднього внесення змін до такої технічної документації.

Крім того, земельна ділянка за НОМЕР_8 припинила своє існування в силу її поділу на дві окремих самостійних земельних ділянки, які на праві власності належали фізичним особам, про що позивач була обізнана на день укладення договору купівлі-продажу. Відтак, на думку колегії суддів, права позивача не порушено.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" грудня 2017 р.