Справа № 812/1483/17
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1483/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859, -

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.09.2017 позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 54743859 від 21.09.2017 особи з назвою «Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 54743859 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження № 54743859 від 21.09.2017 винесено на підставі заяви особи з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області» про примусове виконання вимоги № Ф-270-17У від 02.06.2017, яка нібито вступила в законну силу 02.06.2017. Проте, в порушення вимог ст. 4, 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження» 21.09.2017 старшим державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, незаконно відкрито виконавче провадження № 54743859 після закінчення строку предявлення вимоги № Ф-270-17У, який сплив 02.09.2017, що в свою чергу було прямою підставою для повернення виконавчого документу стягувачу. Крім того, вимогу № Ф-270-17У від 02.06.2017 винесено особою з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області», яке не є ні органом доходів і зборів, ні взагалі органом державної влади, який би був утворений відповідно до Закону. Особа з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області» нібито утворена Постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 06 серпня 2014 року. Однак у Державному реєстрі НПА не зареєстровано зазначеної постанови, а отже цей документ є нечинним. Наведене свідчить про те, що особа з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області» взагалі є неутвореним відповідно до Закону органом державної влади.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд, скасувати постанову Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 21.09.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54743859.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, розгляд справи просив проводити без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином надав через канцелярію суду заперечення проти позову у яких зазначив, що 21.09.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54743859. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання), пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання, боржника визнано банкрутом, Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, юридичну особу - боржника припинено, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок. Підстав для винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у державного виконавця не було.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання прибув, надав через канцелярію суду заперечення проти адміністративного позову, у яких вказав, що згідно відмітки про отримання вимога № Ф-270-17У від 02.06.2017 надійшла до Лисичанського міського ВДВС 11.07.2017, що свідчить про те, що строк предявлення зазначеної вимоги не пропущений, підстави для повернення виконавчого документа стягувачу відсутні. Відповідно до постанови КМУ від 06.08.2014 № 311 визначений перелік територіальних органів ДФС, які утворюються. Згідно додатку № 1 до Постанови КМУ № 311 до цих територіальних органів ДФС відноситься Головне управління ДФС у Луганській області. Постанова КМУ є чинною та внесена до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. На підставі викладеного третя особа просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, зареєстрована як фізична особа - підприємець 17.02.2014 Лисичанською міською радою Луганської області (а.с.22-23).

02.06.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області винесено вимогу № Ф-270-17У про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 136131,01 грн (а.с. 52).

Згідно листа № 1020/9/12-32-17-15 від 06.07.2017 Головним управлінням ДФС у Луганській області на адресу Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області було надіслано вимогу № Ф-270-17У від 02.06.2017 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 136131,01 грн (а.с. 39). Відповідно до відбитку штампу дана вимога була отримана Лисичанським МІ ДВС ГТУЮ у Луганській області 11.07.2017 (а.с.83).

21.09.2017 року державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54743859 на підставі вимоги № Ф-270-17У, виданої 02.06.2017 Головним управлінням ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 136131,01 грн. (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 7 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Судом встановлено, що 16.06.2017 позивачем отримано податкову вимогу № Ф-270-17У від 02.06.2017 про стягнення боргу у розмірі 136131,01 грн, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 76). Позивачем зазначена вимога у встановленому законом порядку не оскаржена, а тому вважається узгодженою та такою, що підлягає виконанню у примусовому порядку з 27.06.2017.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 12 «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Враховуючи приписи наведеної норми Закону, строк предявлення вимоги Головного управління ДФС у Луганській області № Ф-270-17У від 02.06.2017 становить три місяці з дня набрання нею законної сили, тобто до 27.09.2017.

Судом встановлено, що листом Головного управління ДФС у Луганській області від 06.07.2017 № 1020/9/12-32-17-15 було надіслано Лисичанському міському відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області вимогу від 02.06.2017 № Ф-270-17У про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 136131,01 грн. Зазначену вимогу відповідачем отримано 11.07.2017 (а.с. 83). Тобто, Головним управлінням ДФС у Луганській області предявлено вимогу до виконання в межах строку встановленого ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби від 21.09.2017 відкрито виконавче провадження № 54743859, про примусове виконання вимоги Ф-270-17У, виданої Головним управлінням ДФС у Луганській області 02.06.2017, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 136131,01 грн (а.с. 41).

Отже, враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідачем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеної вимоги в межах строку предявлення її до виконання.

Стосовно посилань позивача на те, що Головне управління ДФС у Луганській області не є утвореним відповідно до закону органом державної влади і не має жодних повноважень, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно із п. 9-1 ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2014 року №311 утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне управління ДФС у Луганській області. Крім того, відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області зареєстровано в якості юридичної особи () 20.01.2015, є органом державної влади (а.с.85-86).

Частинами 1 та 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність і законність дій щодо відкриття виконавчого провадження № 54743859 та прийняття спірної постанови про відкриття виконавчого провадження 54743859 від 21.09.2017, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати не підлягають поверненню позивачу.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_2