Справа № 464/6142/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10887/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання Богдан А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просить зобовязати Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання з 20.10.2016 по 24.10.2016, на підставі поданої заяви від 25.10.2016 з 25.10.2016 по 27.04.2017р. та попередніх заяв від 28.04.2017 по 19.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.10.2014 року ОСОБА_3 та члени її сімї взяті на облік внутрішньо переміщених осіб в Сихівському відділі соціального захисту. З жовтня 2014 року призначена грошова допомога, яку ОСОБА_3 отримувала в інтересах сімї до 20.10.2016 року в розмірі 2210 грн. В жовтні грошова допомога була виплачена не в повному обсязі 1639 грн. 68 коп. 25.10.2016 року ОСОБА_3 через відділення ПАТ «Ощадбанк» були подані всі необхідні для отримання допомоги документи, проте про результати розгляду заяви ОСОБА_3 повідомлена не була. 16.01.2017 року вона отримала повідомлення про припинення виплати допомоги. 06.02.2017 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про відновлення виплати їй допомоги. 14.02.2017 року вона отримала відповідь, в якій розяснено, що причиною припинення виплати допомоги є внесення недостовірної інформації про наявність у власності житлового приміщення. 28.04.2017 року ОСОБА_3 знов звернулася із заявою про отримання допомоги. Інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_3 отримала лише 08.09.2017 року. Припинення виплати грошової допомоги вважає таким, що не ґрунтується на законі, оскільки ні ОСОБА_3, ні члени її сімї не мають у власності житлових приміщень, а частка житлового приміщення, власником якої є чоловік ОСОБА_3, не можна вважати житловим приміщенням,а тому звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому, ОСОБА_3 просить поновити їй строк звернення до суду, посилаючись на те, що через хвороби своїх малолітніх дітей була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2014 року апелянт та двоє її неповнолітніх дітей взяті на облік у Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради як внутрішньо переміщені особи, про що було видано довідку від 16.10.2014 року за №.

Також, ОСОБА_3 звернулася до Сихівського відділу соціального захисту із заявою про призначення їй і її дітям щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. В даній заяві апелянтом зазначено, що а ні у неї, а ні у членів її сімї немає у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована території України, райони проведення антитерористичної операції.

На підставі даної заяви, враховуючи вимоги Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, сімї апелянта розпочато виплату допомоги.

Вказану допомогу апелянт отримувала з жовтня 2014 року до жовтня 2016 року.

25.10.2016 року апелянт звернулася до відділення ПАТ «Ощадбанк» для оформлення продовження виплати допомоги.

29.11.2016 року за вих. № 2605/10-11728 апелянту направлено повідомлення, в якому зазначено, що апелянтом надано недостовірну інформацію про наявність у неї та членів її сімї житлових приміщень та повідомлено про необхідність в термін до 31.03.2017 року повернути переплачену суму допомоги.

Згодом, апелянт двічі зверталася до Сихівського відділу соціального захисту із заявами про виплату грошової допомоги, на що листом від 14.02.2017 року за № їй було повідомлено, що у наданні такої допомоги відмовлено рішенням комісії, утвореної при Сихівській районній адміністрації м. Львова з питань призначення (відновлення) спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з долученням копії витягу з протоколу № 2 від 08.02.2017 року. Крім того, Листом від 22.03.2017 року за № апелянту повідомлено, що аналогічне її звернення з приводу виплати допомоги вже розглядалося та надавалася відповідь по суті заявленої вимоги.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 та Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Відповідно до вимог п. 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, якщо будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

В п. 11 цього Порядку зазначено, що уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомляти про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Згідно п. 12 цього Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, встановлено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, чоловік апелянта ОСОБА_4 має у власності частину житлового будинку за адресою: м.Львів, вул. Втіха, 61. При цьому, право власності чоловіка апелянта на частину вищезазначеного будинку зареєстровано ще 28.05.2012 року, тобто до звернення апелянта із заявою про призначення допомоги.

Як встановлено, при зверненні із заявою про виплату допомоги, апелянт не повідомила Сихівський відділ соціального захисту про наявність у власності її чоловіка частини житлового будинку на території іншій, ніж тимчасово окупована територія України.

Тобто, апелянт при зверненні із заявою про надання допомоги не повідомила про обставини, які впливають на призначення грошової допомоги, чим порушила вимоги п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, а тому відповідач припиняючи виплату цієї допомоги діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що через погані стосунки із свекрухою (яка є співвласником будинку) вона не може проживати в будинку, частина якого належить її чоловікові, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не впливають на законність дій відповідача по виконанню вимог нормативного Порядку № 505. Як і те, що оскільки чоловік апелянта не є власником цілого житлового будинку, апелянт не повинна була повідомляти відповідача про таке, суперечить чинному законодавству.

Так, в п. 6 Порядку № 505 чітко обумовлено, що виплата допомоги повязана із наявністю у власності заявника або будь-кого з членів сімї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, а ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти на лінії зіткнення.

При цьому слід вказати, що житловий будинок чи частина житлового приміщення слугують тотожнім цілям та призначені для проживання людей.

Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживанні (ч. 1 ст. 382 ЦК України).

А поняття житла визначено в ст. 379 ЦК України. Воно включає в себе й житловий будинок, й квартиру, а також інше приміщення, призначене та придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому.

Відтак, частина житлового будинку це також житлове приміщення, а житловим приміщенням може бути частина однієї кімнати.

Чоловікові апелянта належить 77/300 будинку, що становить близько чверті житлового будинку площею 86,4 кв.м. Як співвласник будинку, чоловік апелянта може використовувати цей будинок для свого проживання та проживання членів своєї сімї. Таким чином, член сімї апелянта на день її звернення із заявою про виплату допомоги мав у власності житлове приміщення, в якому міг проживати разом із своєю сімєю.

Крім того встановлено, що на теперішній час апелянт проживає в цьому будинку, проте не бажає надалі проживати в ньому через погані стосунки з матірю чоловіка. Однак такі стосунки апелянта з іншими співвласниками будинку не знаходяться в залежності чи наслідковому звязку з правом на отримання соціальної допомоги від держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017року № 370 внесено зміни до Порядку № 505, де в п. 6 після слів: «має у власності житлове приміщення», доповнено текстом: «частину житлового приміщення».

Однак, вказана зміна навпаки деталізувала обовязок заявника зазначати, при зверненні за допомогою, про наявність у її власності, або у власності членів її сімї житлового приміщення. Вносячи такі зміни, законодавець навпаки поставив вимогу деталізованого розкриття відомостей про наявність будь-якого житла у заявників з метою мінімізації виплати допомоги.

Крім того, чоловік апелянта має у власності не частину житлового приміщення, а частину житлового будинку. Виходячи із змісту ст.ст. 379-382 ЦК України, у власності чоловіка перебуває житлове приміщення, яке є частиною житлового будинку, площею 86,4 кв.м., відтак частка чоловіка апелянта в цьому будинку становить більше 20 кв.м.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про дійсну та наявну відсутність підстав для задоволення даного позову.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2017 року у справі №464/6142/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повний текст судового рішення виготовлено 11.12.2017 року