Справа № 242/3509/17
Суддя: Капітонов В. І.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Капітонова В.І., при секретарі Нарижній О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому зазначила, що вона отримує державну пенсію за віком на пільгових умовах з 19.07.2016 року за рішенням суду. Не працює з 27.03.2015 року. 22.06.2017 року їй було виплачено заборгованість по пенсії за період з 19.07.2016 по 31.05.2017. Вважає, що з цієї суми неправомірно було утримано 15 %, як з працюючої пенсіонерки. У зв'язку з чим, просить визнати дії Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в утриманні 15% з її пенсії неправомірними; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену у розмірі 15% щомісячну державну пенсію за віком на пільгових умовах з 19.07.2016 року, заборгованість, яка буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову до суду та в подальшому виплачувати призначену їй пенсію у повному обсязі; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 640,00 грн.; зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, як суб'єкта владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав заперечення, в якому зазначив, що з 19.07.2016 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до п.а ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на підставі постанови Селидівського міського суду Донецької області від 26.12.2016 року. Згідно запису в трудовій книжці, позивач не працює з 27.03.2015 року, але перевірити достовірність даної інформації не уявляється можливим у зв'язку з тим, що підприємство ПАТ «Шахтоуправління «Донбас», згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, не здійснює сплату єдиного соціального внеску, починаючи з червня 2014 року та оскільки підприємство фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території і реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території, не здійснювалися. Вважає, що Селидівське об'єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області діяло у спосіб та у межах передбачених Конституцією та Законами України та права позивача не було порушено. Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася з м.Донецька в м.Селидове Донецької області, що підтверджується дублікатом довідки від 04 серпня 2017 року № 27014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи(а.с.14).

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 встановлено, що позивач з 10.02.2011 прийнята на роботу до ПАТ «ш/у Донбас» на посаду техніка-картографа 1 категорії тимчасово на 2 місяці, з 01.04.2011 зарахована в штат постійно, з 25.08.2011 переведена інженером маркшейдером 1 категорії. 27.03.2015 року звільнена за ст..38 КЗпП України за власним бажанням(а.с. 12).

Із повідомлення Селидівського ОУПФУ Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 згідно її заяви від 19.07.2016 року призначено пенсію за віком з 19.07.2016 року. Відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням трудового стажу, пенсію обчислено із заробітної плати за період роботи після 01.07.2000 по 31.05.2014 та її розмір становить 3095,04 грн.(а.с.15).

Згідно роз'яснення Селидівського ОУПФУ Донецької області від 17.05.2017 № 1101/02 ОСОБА_1 виплачується пенсія 85% від розміру її пенсії: 3095,04 грн.-15%=2530,78 грн., як працюючій пенсіонерці; із роз'яснення від 17.07.2017 № 4444/02 вбачається, що ОСОБА_1 з 19.07.2016 року призначено пенсію за віком відповідно до п. а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на підставі постанови Селидівського міського суду Донецької області від 26.12.2016. Підтвердити достовірність інформації, що ОСОБА_1 з 27.03.2015 не працює на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» не уявляється можливим у зв'язку з тим, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу підприємство не здійснює сплату єдиного соціального внеску, починаючи з червня 2014 року та оскільки підприємство фактично знаходиться на непідконтрольній владі території і реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території, не здійснювались. Враховуючі наведене, законні підстави для перерахунку пенсії, як непрацюючій особі, відсутні(а.с.16-18).

Спірним у справі є наявність підстав для донарахування та виплати позивачеві пенсії в розмірі 15%, як непрацюючому пенсіонеру, у зв'язку з тим, що позивачеві виплачується пенсія в розмірі 85% як працюючому пенсіонеру.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст..2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, які вирішуються шляхом захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Законом України від 02.03.2015 № 213 внесено зміни до ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо того, що у період роботи особи на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цього Закону, розмір яких перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01.01.2016 пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, складає 1423,50 гривень. Розмір пенсії позивача, який складає 3095,04 гривень, підлягає оподаткуванню в повному обсязі до тих пір, поки вона працює. Після закінчення 2015 року стаття 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» була змінена аналогічними правовими нормами Законів України № 911 від 24.12.2015, № 1774 від 06.12.2016, якими встановлено оподаткування пенсії працюючого пенсіонера за тими самими чинниками до 31.12.2017.

Відповідно до пункту 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 в разі звільнення особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення шляхом подання трудової книжки та заяви встановленого зразка про перерахунок пенсії.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Дійсно законодавством України до компетенції Пенсійного фонду України не належить встановлення факту припинення трудових відносин, якщо це не вказане у трудовій книжці особи - отримувача пенсійних виплат.

Проте, відповідно до функціональних обовязків пенсійні органи повинні сприяти в належному пенсійному забезпеченні громадян.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У частині 2 статті 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Позивачем при зверненні до управління Пенсійного фонду України в м.Селидове Донецької області була надана трудова книжка серії БТ-ІІ № 2189517, яка містить записи, що підтверджують ОСОБА_1 27.03.2015 року звільнена з підприємства ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» за ст..38 КЗпП України за власним бажанням.

В трудовій книжці позивача йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву.

Доказів того, що позивач працює чи не була звільнена, відповідачем не надано.

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Суд зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке ґрунтується ст..46 Конституції України і визначено законодавством як джерело існування громадянина держави.

Крім того, пенсійний орган, вирішуючи заяву ОСОБА_1, протиправно не прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії, а надав відповідь на заяву як звернення громадян.

У наданій відповіді пенсійний орган не проаналізував факт припинення роботи позивачем та не довів неможливість відновлення виплати пенсії в повному обсязі за встановлених обставин.

Оцінюючи указані вище докази, суд виходить з того, що відповідно до статей 1, 3, 8 Конституції України, Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, де визнається і діє принцип верховенства права.

Суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Саме в такій ситуації опинилася позивач у цій справі, яка є внутрішньо переміщеною особою та раніше працювала на підприємстві, яке залишилося на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що пенсійний орган неналежно розглянув заяву позивача та безпідставно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Разом з тим, статтею 11 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки вразі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд користується даним принципом адміністративного судочинства у зв`язку з чим, вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1.

Між тим, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену у розмірі 15% щомісячну державну пенсію за віком на пільгових умовах, заборгованість, яка буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову до суду та в подальшому виплачувати призначену пенсію, задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд нарахувати недоплачену пенсію.

З таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до статті 267 КАС України суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Пленум Вищого адміністративного суду України постановою від 20.05.2013року № 7 «Про судове рішення у цивільній справі» також роз`яснив, що з метою забезпечення судового контролю за своєчасним і належним виконанням судового рішення суд у резолютивній частині рішення повинен повніше використовувати право покладати обов`язок на суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у визначений строк звіт про виконання судового рішення у відповідності до частини першої статті 267 КАС України (пункт 10.12. Постанови), тому вимога про надання звіту підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд дійшов до висновку за необхідне присудити позивачу здійснені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 11, 158-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо донарахування та виплати пенсії в розмірі 15%, починаючи з 19 липня 2017 року.

Зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, як суб'єкта владних повноважень, подати протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Стягнути з розрахункового рахунку за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,(ІПН НОМЕР_1), судові витрати (сплачений нею судовий збір за подання адміністративного позову) в сумі 640(шістсот сорок) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. І. Капітонов