Справа № 802/2033/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2017 р. Справа № 802/2033/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Сторожа М.Г., Базяка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (далі - відповідач, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області) про визнання дій неправомірними, скасування наказу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у період з 20.10.2017 року по 23.10.2017 року відповідачем було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства на підставі направлення №437 від 20 жовтня 2017 року, яке видано на виконання наказу №129-П від 20.10.2017 року, за наслідками якої складено Акт №500/ВН, із встановленими порушеннями вимог законодавства. Враховуючи виявлені в ході перевірки порушення, 23.10.2017 року відповідачем винесено припис із вимогами їх усунення у визначений строк.

Не погоджуючись із встановленими в Акті перевірки порушеннями та, як наслідок, із винесеним приписом від 23.10.2017 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом із вимогами його скасування.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, що викладені у позові та просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Просили у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що підставами для проведення даної перевірки слугувала ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року якою задоволено клопотання старшого слідчого ВП ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Томляка Є.М. про призначення позапланової перевірки дотримання вимог Водного Кодексу України, Кодексу України про надра а також інших нормативних актів, які регулюють відносини у сферах використання та охорони надр ФОП ОСОБА_1. В свою чергу проведення вищезазначеної перевірки доручено Державній екологічній інспекції у Вінницькій області.

Так, на підставі направлення №437 від 20 жовтня 2017 року, яке видано на виконання наказу №129-П від 20.10.2017 року, посадовими особами Державної екологічної інспекції у Вінницькій області у період з 20.10.2017 року по 23.10.2017 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства.

За наслідками проведеної позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства складено Акт №500/ВН, у висновках якого встановлено порушення:

- відсутній дозвіл на спеціальне водокористування; відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами); облік забору та використання води не здійснюється; водозабірна свердловина знаходиться у незадовільному стані: відсутня охоронна зона, над свердловиною розміщені відходи пластика, шини, тощо; на свердловині відсутні пристрої та вимірювальна апаратура, що здійснюють облік об'ємів забору і скидання води.

Так, з метою усунення встановлених перевіркою порушень вимог законодавства було винесено припис від 23.10.2017 року про зобов'язання позивача усунути порушення встановлені в акті перевірки.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено у Положенні, затвердженому Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №454/2011 (далі - Положення №454/2011).

Відповідно до п. 7 Положення №454/2011, Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Згідно з п.п. 4, 6 Положення №454/2011, Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема, законодавства про поводження з відходами; законодавства щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов, тощо.

Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції.

Водночас, відповідно до ч.ч. 5, 9 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду.

Невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб'єкта господарювання згідно із законом.

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464 (надалі - Порядок №464) визначено, що цей Порядок визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів.

Так, згідно пункту 4.22. Порядку встановлено, що на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно пункту 4.25. Порядку строк виконання припису встановлює державний інспектор залежно від виявлених порушень природоохоронного законодавства, але не більше ніж 6 місяців. У разі неможливості виконання приписів у встановлені в них строки суб'єкт господарювання, що перевірявся, може звернутись до органу Держекоінспекції для їх продовження з обґрунтуванням та підтверджуючими документами, оформленими належним чином.

В свою чергу, суд зауважує, що припис органу державного нагляду (контролю) - Державної екологічної інспекції - виноситься лише у випадку виявлення під час перевірки порушень вимог природоохоронного законодавства та повинен містити вимогу щодо усунення цих порушень в термін, що не повинен перевищувати строк шість місяців.

Так, суд зазначає, що екологічні вимоги - це вимоги, які визначають умови використання природних ресурсів в Україні.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до обов'язкових екологічних вимог відносять: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров'я населення; д) збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов'язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

Так, статтею 42 Водного кодексу України визначено, що водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними. Вторинні водокористувачі можуть здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти також на підставі дозволів на спеціальне водокористування.

У відповідності зі ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані, зокрема: дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; здійснювати облік забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об'єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу, своєчасно сплачувати збори за спеціальне водокористування та інші збори відповідно до законодавства.

Згідно з положень ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. Спеціальне водокористування є платним.

Так, судом встановлено, що позивач, з 20.05.2003 року зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює різні види господарської діяльності. 22 липня позивач отримав технічні умови ТУ У 36.0--001:2013 на виготовлення води питної, призначеної для реалізації в торгівельній мережі і на підприємствах громадського харчування в якості прохолоджувального напою або для приготування різних страв.

01 березня 2017 року позивачем було укладено договір з ПАТ "Облжитлопостачзбутторг" договір оренди приміщень загальною площею 42,4 кв.м. по вул. Чернігівській, 1 -а, м. Вінниця для розміщення модулю по розливу бутильованої води.

Так, позивач та його представник, в ході судового засідання зазначили, що відповідно до наявних документів у позивача, в одному із орендованих приміщень з мережі централізованого водопостачання здійснювався забір води, її подальша обробка (очистка, озонування) та реалізація споживачам.

Також, позивач, зазначив, що на його переконання, вартість централізованого водопостачання води, входило до складу суми оренди встановлених договором оренди приміщень з ПАТ "Облжитлопостачзбутторг".

Проте, суд, дослідивши надані позивачем докази, встановив, що вищезазначене твердження позивача не підтверджується жодним доказом, що містяться у матеріалах справи.

Більше того, позивач та його представник звертали увагу суду, що з 30.08.2017 року у зв'язку з припиненням діяльності по реалізації очищеної бутильованої води, договір оренди приміщень з ПАТ "Облжитлопостачзбутторг" було розірвано. Відтак, позивач, зазначає, що з 30.08.2017 року вказана господарська діяльність була офіційно припинена, а відтак дії службових осіб Державної екологічної інспекції у Вінницькій області є протиправними, а наказ №129-П від 20.10.2017 року та припис від 23.10.2017 року підлягає скасуванню.

Так, в контексті вищезазначеного, суд зазначає, що позивачем та його представником не надано жодних підтверджуючих документів, що останній не здійснює господарську діяльність, а саме, виготовлення води питної, призначеної для реалізації в торгівельній мережі і на підприємствах громадського харчування в якості прохолоджувального напою або для приготування різних страв.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

На підставі аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що спеціальним водокористуванням, яке здійснюється на підставі спеціального дозволу, є забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, а особою, що здійснює спеціальне водокористування, є така особа, яка безпосередньо здійснює такий забір води з водних об'єктів.

Як встановлено судом, на момент здійснення відповідачем перевірки у позивача не було чинного дозволу на спеціальне водокористування, а тому відповідачем правомірно встановлено порушення ст. 44 Водного кодексу України.

Суд звертає увагу позивача та його представника, що підставами для проведення даної перевірки слугувала ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року.

В контексті зазначеного, не підлягає скасуванню наказ Державної екологічної інспекції у Вінницькій області №129-П від 20.10.2017 року щодо проведення перевірки та припис від 23.10.2017 року, яким встановлено порушення вимог чинного законодавства, а тому, і підстав для визнання протиправними дії службових осіб Державної екологічної інспекції у Вінницькій області по проведенню позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Дослідивши оскаржуване рішення в розумінні рішення суб'єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що останнє відповідає вимогам визначених Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України. "На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. "У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Визначаючись щодо заявлених вимог, судом також враховано, що ч. 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З аналізу даних норм слідує, що під час розгляду справи суд бере до уваги лише належні докази, тобто ті, що стосуються конкретної справи та містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, на виконання свого обов'язку відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна