Справа № 826/3176/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3176/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку,

В С Т А Н О В И Л А :

01 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві, в якому просив поновити пропущений строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у місті Києві №63 о/с від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_2 з органів національної поліції, поновити його на посаді помічника слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції України у місті Києві з відновленням спеціального звання та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ст. 100 та п.9 ч.1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами місячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст.99 КАС України встановлено що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначає, що місячний строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Разом з тим, для встановлення чи пропущено позивачем строк звернення до суду необхідно встановити дату з якої особа дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав.

Так з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній адміністративній справі є наказ Головного управління Національної поліції України у місті Києві №63 о/с від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_2 з органів національної поліції та похідні від звільнення вимоги про поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку а час вимушеного прогулу.

Водночас як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом матеріали справи містять розписку ОСОБА_2 від 10.02.2016 про отримання ним у відділі кадрового забезпечення трудової книжки, військового квитка та витягу з наказу Головного управління Національної поліції України у місті Києві №63 о/с від 29.01.2016 про його звільнення (а.с. 44).

З огляду на зазначене, про існування рішення оскаржуваного наказу №63 о/с від 29.01.2016 позивачу стало відомо ще 10.02.2016.

Проте з позовними вимогами про скасування наказу Головного управління Національної поліції України у місті Києві №63 о/с від 29.01.2016 ОСОБА_2 вперше звернувся до суду лише 01 березня 2017 року, про що свідчить дата на позовній заяві позивача та вхідний штамп суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_2 обґрунтував тим, що з висновком атестаційної комісії від 18.12.2015, який став підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення №63 о/с від 29.01.2016 він ознайомився лише 22.02.2017, а тому ним не було пропущено строк звернення до суду.

Проте такі доводи позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що матеріали справи містять належне підтвердження того, що ОСОБА_2 знав та був належний чином ознайомлений про оскаржуваний ним наказ №63 о/с від 29.01.2016 ще 10 лютого 2016 року, про свідчить відповідна розписка. Тобто позивач мав можливість у термін передбачений законом звернутись до суду за захистом своїх прав, проте не скористався своїм законним правом на оскарження у строки передбачені нормами ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначене, твердження позивача про те, що він не знав про зазначений наказ не відповідає матеріалам справи.

Доводи позивача, що він несвоєчасно звернувся до суду з позовом так як, підставою для прийняття наказу про його звільнення стало рішення атестаційної комісії, з яким ОСОБА_2 ознайомився з його слів 22.02.2017, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що висновок атестаційної комісії не був предметом оскарження, крім того матеріали справи містять підтвердження того, що з висновком (листом) атестаційної комісії позивач був ознайомлений ще 04.01.2016(а.с.72).

Крім того в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником Головного управління Національної поліції України у місті Києві Шерихорою Т.В. було надано для огляду суду оригінал атестаційного листа, який підтвердив той факт, що ОСОБА_2 був ознайомлений з ним 04.01.2016. А тому та обставина, що в копії атестаційного листа наданого позивачем відсутні дані про його ознайомлення правового значення не має.

Також в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача у підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду були долучені довідка Коропської селищної ради №967 від 28.11.2017, копія паспорту ОСОБА_4 та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_4, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2, копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 та зазначено, що позивач не міг звернутись у визначений законодавством строк з тієї поважної причини, що здійснював догляд за пристарілою бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 30.12.2015 по 08.11.2017.

Однак зазначені доводи скаржника колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують неможливість звернення позивача до суду.

Більш того надані до суду апеляційної інстанції копії документів жодним чином не містять даних в який період було здійснено зазначений нагляд позивачем за пристарілою бабусею ОСОБА_4

Обставини які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення позивача чи труднощі, що стали причиною несвоєчасного здійснення процесуальних дій поважність причин пропуску строків звернення до суду ні суду першої ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів зазначає що положення ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України пов'язують початок перебігу строку на звернення до суду з тим моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем подано позовну заяву поза межами встановленого ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку.

Таким чином позовна заява не містить в собі належних обґрунтувань щодо поважності причин пропущення встановленого законодавством строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За правилами ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За таких обставин та правового регулювання, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Доводами апеляційної скарги вказаного не спростовано, та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 200, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 13 грудня 2017 року.