Справа № 545/2566/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

07 грудня 2017 рокум. ПолтаваСправа № 545/2566/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0453, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавській район, с. Гожули та скасувати запис в Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0453, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавській район, с. Гожули.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2017 року справу передано на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду та ухвалою від 23 жовтня 2017 року прийнято до провадження судді Бойка С.С..

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року відділом Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області проведено реєстрацію земельної ділянки площею 0,1454 з кадастровим номером :01:001:0453, яка знаходиться за адресою с. Гожули, Полтавського району за ОСОБА_5.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Водночас, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2015 року №21-34а15, що має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції відповідно до положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що згідно акту державного виконавця про реалізацію майна з прилюдних торгів (аукціону) від 26 липня 2013 року переможцем аукціону стала ОСОБА_1, яка придбала земельну ділянку загальною площею 0,15 га, державний акт І-ПЛ №004048, за адресою Полтавська область, Полтавській район с. Гожули, яка належить ОСОБА_6.

Водночас, зі змісту наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 лютого 2007 року судом встановлено, що ОСОБА_7 передав, а громадянин ОСОБА_5 прийняв у власність приватизовану земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться в с. Гожули Гожулівської сільської ради Полтавського району та області.

Зі змісту підпункту 1.2 пункту 1 вказаного договору судом встановлено, що вказана приватизована земельна ділянка належить продавцю (ОСОБА_6) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №004048, зареєстрованого за №169 від 16 травня 1996 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю в виконавчому комітеті Гожулівської сільської ради Полтавського району та області.

19 червня 2007 року ОСОБА_5 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №683370, згідно якого він є власником земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої с. Гожули Гожулівської сільської ради.

При цьому матеріали справи містять докази про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1454 з кадастровим номером :01:001:0453, яка знаходиться за адресою с. Гожули, Полтавського району за ОСОБА_5.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

За приписами статей 178, 181 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Однак, обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є їхня юридична значимість та вчинення безпосереднього впливу на стан субєктивних прав та обовязків особи.

Оскаржене за цим позовом рішення відповідача не відповідає наведеним критеріям, оскільки не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої спір щодо набуття фізичною чи юридичною особою земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а питання про правомірність дій суб'єкта владних повноважень по проведенню державної реєстрації права власності на підставі цивільно-правової угоди не може розглядатися в провадженні окремому від оскарження цивільно-правової угоди на підставі якої відбулась реєстрація.

З викладеного вбачається, що з метою належного способу захисту прав позивача в межах наявного спору та з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, спір про правомірність оскаржуваного рішення має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про правомірність переходу права власності на спірну земельну ділянку та про визнання незаконними рішення, дій суб'єкта владних повноважень щодо проведення її державної реєстрації.

Так, згідно із пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 12 грудня 2017 року.

Суддя С.С. Бойко