Справа № 367/6557/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/6557/17 Головуючий у 1-й інстанції: Саранюк Л.П.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року позивач звернувся з адміністративним позовом до суду в якому просив:

1) визнати відмову Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 07.07.2017 в призначенні ОСОБА_2 зі зниженням пенсійного віку незаконною;

2) зобов'язати Ірпінське об'єднане управління пенсійного воду України в Київській області призначити пенсію ОСОБА_2 з урахуванням посвідчення постраждалого в наслідок ЧАЄС та довідки з місця проживання з моменту виникнення права на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 виповнилось 55 років.

Згідно відмітки в паспорті громадянина України ОСОБА_2 зареєстрований в м. Ірпінь Київської області з 25 травня 1979 року по теперішній час (а.с.7 зворот).

У відповідності до посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 21.12.1993 Київською облдержадміністрацією ОСОБА_3 є громадянином, який проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4) (а.с. 9).

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних Експертиз Національної академії наук України від 25 вересня 2017 року встановлено, що прізвища ОСОБА_2 та ОСОБА_3, імена по батькові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ідентичними (а.с. 6).

По досягненню 55 років позивач 03.07.2017 звернувся до відповідача з заявою №2217 про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області за №2217 від 07.07.2017 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниження пенсійного віку, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_2 не надано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4 (а.с. 5).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернувшись до відповідача з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», подав всі необхідні документи, що передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій та, враховуючи, що надані документи підтверджують те, що ОСОБА_2 дійсно є громадянином, який проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, відтак відмова Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 07.07.2017 в призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку є незаконною.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 11 Закону №796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

У відповідності до п. 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно ст. 55 Закону №796-XII пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

При цьому, у відповідності до частини третьої статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Отже, особи, які станом на 01 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

За правилами частин першої та третьої статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі - Порядок №51) встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Абзацом 3 п. 10 Порядку №51 передбачено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний висновок наведено Верховним Судом України у постанові від 21 листопада 2006 року (справа №21-1048во06) та в ухвалі від 04 вересня 2015 року (справа №690/23/15-а).

Згідно п.п.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління - Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як свідчать матеріали справи, згідно відмітки в паспорті громадянина України ОСОБА_2 зареєстрований в м. Ірпінь Київської області з 25 травня 1979 року по теперішній час (а.с.7 зворот).

Відповідно до довідки директора КП «УЖКГ Ірпінь» від 20.06.2017 №1463 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 з 25.05.1979 по теперішній час (а.с. 8).

При цьому, посвідчення громадянина, який проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1, видано 21.12.1993 Київською облдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних Експертиз Національної академії наук України від 25 вересня 2017 року встановлено, що прізвища ОСОБА_2 та ОСОБА_3, імена по батькові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ідентичними (а.с. 6).

Рішенням Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області за №2217 від 07.07.2017 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниження пенсійного віку, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_2 не надано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4 (а.с. 5).

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що документи, які підтверджують факт видачі посвідчення, а також різноманітні довідки, які підтверджують факт проживання чи праці особи на території, яка відносилася до зони посиленого радіоекологічного забруднення, не є достатніми для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку за відсутності такого посвідчення, оскільки чинним законодавством не передбачено альтернативи за відсутності посвідчення, надавати інші документи.

За таких обставин, враховуючи що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи у позивача на ім'я ОСОБА_2 відсутнє і разом із заявою не надавалось, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у пенсійного органу були відсутні правові підстави для прийняття рішення про призначення позивачеві пенсії на умовах ст. 55 Закону №796-XII зі зниженням пенсійного віку.

Відтак право позивача на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку може бути реалізоване останнім за умови надання відповідачу документів, які передбачені законодавством.

Частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому прийняте відповідачем рішення №2217 від 07.07.2017 про відмову у призначенні такої пенсії, є правомірним і скасуванню не підлягає.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд у даній справі позбавлений можливості на підставі експертного висновку Українського бюро лінгвістичних Експертиз Національної академії наук України від 25 вересня 2017 року встановити факт належності позивачу посвідчення серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_3.

Вказане питання повинно бути вирішене в порядку окремого провадження згідно статті 256 Цивільного процесуального кодексу України про встановлення факту належності правовстановлюючих документів позивачу.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області - задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб