Справа № 810/2614/17
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року №810/2614/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАКС" до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення переплачених податків та обов'язкових митних платежів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІРАКС" (далі позивач, Товариство) з позовом до Київської митниці ДФС (далі - відповідач, Митниця), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 16.01.2017 №125150001/2017/000001/2;

- зобов'язати Київську митницю ДФС прийняти рішення щодо визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортуються за митною декларацією від 16.01.2017 №125150001/2017/700250;

- стягнути з Київської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАКС" суму переплачених податків та обов'язкових митних платежів в розмірі 24031,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, було визначено митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), та було заявлено цей показник у декларації митної вартості, до якої додано документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав не всі документи, що її підтверджують і необхідні для визначення митної вартості, у наданих декларантом документах було виявлено розбіжності, крім того, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості, яка показала, що контролю потребує правильність визначення митної вартості товару, та необхідність витребування документів на її підтвердження. Таким чином, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару. Як стверджував відповідач, оскільки позивач відмовився надати митному органу витребувані ним документи, митний орган законно та обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості, підстави для його скасування відсутні.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.09.2017 вирішено розгляд даної адміністративної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІРАКС" (ідентифікаційний код 37633907) зареєстроване в якості юридичної особи 28.03.2011 за адресою: 01133, м. Київ, Печерський район, вул. Євгена Коновальця, буд. 31, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.08.2017 (том 1, а.с. 231-236).

Відповідно до протоколу №1/2017 загальних зборів учасників ТОВ "Візард-Україна" від 15.03.2017, підприємство було перейменовано з ТОВ "Візард-Україна" на ТОВ "Віракс" (том 1, а.с. 216-217).

Суд встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Візард-Україна" (Покупець) та "АLFЕY SOLUTIONS OU" (Продавець) укладено контракт від 02.08.2016 №02/08-16 (далі Контракт) (том 1, а.с. 30-34).

Відповідно п. 1.1 Контракту, продавець продає, а позивач покупець покупає санітарно-технічне, нагрівальне, опалювальне та інше устаткування даних груп товарів, а також комплектуючі до нього, в подальшому "товар". Назва, одиниця вимірювання та загальна кількість товару, який підлягає поставці за цим Контрактом, його часткове співвідношення (асортимент, вид, номенклатура) визначаються в інвойсі (п. 1.2 Контракту). Умови даного контракту викладені сторонами у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, які застосовується, з урахуванням особливостей, повязаних з даним контрактом (п. 1.3 Контракту). Вартість за одиницю товару визначається в інвойсі (п. 2.3 Контракту).

На виконання умов контракту, "АLFЕY SOLUTIONS OU" на адресу позивача був направлений товар, відповідно до виставлених "АLFЕY SOLUTIONS OU" рахунках-фактури (інвойси) від 12.01.2017 №5041 та №5042 (том 1, а.с. 25-26, 28-29).

З метою митного оформлення вказаного товару, позивач подав до Київської митниці ДФС митну декларацію від 16.01.2017 №125150001/2017/700230, рахунки-фактури (інвойси), сертифікат з перевезення товару, міжнародну автомобільну накладну (CMR), прас-лист виробника, контракт, договір про надання послуг митного брокера. Відповідно до зазначеної митної декларації товар був поміщений у митний режим імпорт. Митну вартість товару позивач визначив за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Під час судового розгляду представник Митниці пояснив, що під час прийняття вказаної митної декларації позивача спрацювала Автоматизована система аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР) за наступними профілями ризиків:

106-2 "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів";

105-2 "контроль правильності визначення митної вартості товарів".

Крім того, під час розмитнення товару інспектор митної служби дійшов висновку, що подані декларантом документи містять розбіжності, а також не містять повної інформації про митну вартість та її складові частини, а саме: відсутня інформація щодо страхових витрат, передбачених умовами поставки СРТ; прайс-лист, який було заявлено до митного оформлення - персоналізований, не має відомостей про тривалість дії цінової пропозиції та виданий відправником (контрактотримачем), а не виробником товарів, що суперечить суті прайс-листа виробника, як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців.

Також, в заявленій декларації позивача в графі 2 "відправник/експортер" зазначено "ALFEY SOLUTIONS OU Tallinn Estonia" в графі 15 "Країна відправлення/експорту" зазначено "Чехія". В долучених документах, а саме інвойсі та прас-листі зазначено також "Tallinn Estonia".

Згідно з особливостями, передбаченими пунктом 5.2 контракту №02/08-16 від 02.08.2016, за згодою сторін договору з перевізником на перевезення товару може бути укладений, як продавцем так і покупцем, який самостійно обирає перевізника, укладає з ним договір перевезення, сплачує фрахт. Згідно інформації СМР перевізником є українське підприємство, тобто в даному випадку, велика вірогідність укладання договору перевезення між покупцем та українським перевізником. В свою чергу, експортна декларація, висновки ТПП надають інформацію лише про ціну товару, але не підтвердженим залишаються транспортні витрати.

У зв'язку з цим, інспектор митного органу, що здійснював митне оформлення товару, надіслав позивачу (декларанту) електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, передбачені пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних з виконанням договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів, та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (том 2, а.с. 46).

Проте, на вимогу митного органу, Товариство жодних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів в установлені строки не надало. Листом від 16.01.2017 №13, агент з митного оформлення ТОВ "Форсаж-Сервіс" ОСОБА_1 просив винести рішення щодо митної вартості товару раніше 10-денного терміну, у звязку із неможливістю надання документів стосовно підтвердження митної вартості (том 2, а.с. 47).

16 січня 2017 року Митниця прийняла рішення №125150001/2017/000001/2 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару була визначена за резервним методом (далі оспорюване рішення) (том 2, а.с. 48-50).

Також, 16.01.2017 позивач подав до Митниці нову митну декларацію №125150001/2017/700250, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу про коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, що підтверджуються відповідними відмітками на митній декларації (том 1, а.с. 13-22).

У подальшому позивач звернувся до Митниці із заявою від 24.02.2017 №2017/02-51 про скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів від 16.01.2017 №125150001/2017/000001/2 та прийняття митної вартості товарів, заявлену декларантом, з урахуванням додатково поданих документів. В пункті 2 вказаної заяви позивач зазначив, що умови поставки CPT UA Київ, згідно яких витрати на транспортування включені до митної вартості оцінюваних товарів. Страхування не здійснювалось (том 1, а.с. 35-37).

У відповідь на вказану заяву позивач отримав лист від 11.04.2017 №3008/4/10-70-64-47, яким відповідач відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів та відсутності підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 16.01.2017 №125150001/2017/000001/2, з підстав неподання всіх додаткових документів, які відображенні в рішенні, листом від 16.01.2017 №13 (том 1, а.с. 215).

Не погоджуючись з оспорюваним рішеннями митного органу щодо коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі МК, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до статті 49 МК, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною другою статті 52 МК, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Пунктом 2 (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі ГАТТ) визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Згідно з пунктом 2 (b) статті VII ГАТТ, під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов'язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Відповідно до пункту 2 (c) статті VII ГАТТ, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпараграфа (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Частиною першою статті 54 МК визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 МК).

Частиною другою статті 53 МК визначено перелік основних документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. (ч. 3 ст. 53 МК).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК).

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК).

Тобто, декларанта може бути зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, що передбачені статтею 53 МК.

Орган доходів і зборов має право, здійснюючи перевірку та контроль щодо правильності визначення декларантом митної вартості, витребувати додаткові документи. При цьому митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання повинен надати, лише належні та необхідні документи, які об'єктивно будуть підтверджувати заявлену митну вартість, а не витребувані з формальних підстав.

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195 (далі - Правила), рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) - закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей 54 і 55 МК.

Частиною першою статті 57 МК передбачені такі методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (ч. 5 ст. 57 МК).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК).

Відповідно до частини другої статті 58 МК, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Отже, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

З матеріалів справи випливає, що позивач при подачі митної декларації для підтвердження заявлених відомостей подав перелік документів для підтвердження митної вартості товару, як то передбачено статтею 53 МК України.

Проте, проаналізувавши подані позивачем документи відповідач вирішив, що є розбіжності у поданих декларантом відомостях та витребував у позивача зазначені вище документи.

Окрім цього, листом від 16.01.2017 №13, агент з митного оформлення ТОВ "Форсаж-Сервіс" ОСОБА_1 просив винести рішення щодо митної вартості товару раніше 10-денного терміну, у зв'язку із неможливістю надання на даний час документів стосовно підтвердження митної вартості.

У звязку з чим, 16.01.2017 органом доходів і зборів було прийняте рішення №125150001/2017/000001/2 про коригування митної вартості, згідно якого вартість задекларованого товару була визначена за резервним методом.

При цьому, суд вважає, що митний орган мав обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару, що ввозився позивачем на територію України, адже у наданих декларантом документах виявлено наступні розбіжності.

У заявленій декларації позивача в графі 2 "відправник/експортер" зазначено "ALFEY SOLUTIONS OU, Tallinn Estonia", в графі 15 "Країна відправлення/експорту" зазначено "Чехія". Також в долучених до матеріалів справи інвойсах та прайс-листі зазначено "Tallinn Estonia". Щодо встановлених розбіжностей позивачем не надано ні пояснень, ні документів на спростування даного факту.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач до суду надав калькуляції витрат на виготовлення продукції від виробника, з яких не випливає, яка саме країна виробника зазначених товарів (том 1, а.с. 69-214).

Позивач не надав жодних документів на підтвердження країни виробника товару, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів.

Окрім того, прайс-лист не має відомостей про тривалість дії цінової пропозиції та виданий продавцем, а не виробником товарів.

Щодо посилання відповідача на те, що до митної вартості позивачем не було включено обовязкову складову, а саме, витрати на транспортування товару, суд встановив наступне.

Позивач стверджує, що всі складові вартості було включено до ціни товару, оскільки поставка здійснювалась на умовах СРТ згідно "Інкотермс 2010".

Державна митна служба України листом від 29.12.2010 №11/2-10.16/17217-ЕП надала роз'яснення щодо Інкотермс 2010, зокрема, зазначивши, що Інкотермс 2010 передбачено використання 11 торгових термінів. При цьому розподіл витрат між продавцем та покупцем на здійснення поставки товару на умовах EXW, FCA, FAS, FOB, CPT, CIP, CFR, CIF, DDP Інкотермс 2010 відповідає розподілу зазначених витрат при аналогічних умовах поставки згідно з Інкотермс 2000.

Згідно і Інкотермс (офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати) редакція 2000 року вбачається, що термін СРТ фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Відповідно до пунктів А.3, В.3 пояснень до умов поставки CPT, ані у покупця, ані у продавця немає зобовязань по укладанню договору страхування.

Проте, пунктом 1.3 Контракту №02/08-16 від 02.08.2016 передбачено, що умови контракту викладені у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, які застосовується, з урахуванням особливостей, повязаних з даним контрактом.

В пункті 5.2 вказаного контракту вказано, що за згодою сторін договір з перевізником на перевезення товару може бути укладений, як продавцем так і покупцем, який самостійно обирає перевізника, укладає з ним договір перевезення, сплачує фрахт.

Тобто, вказані вище пункти контракту №02/08-16 від 02.08.2016 передбачають відступ від умов поставки СРТ щодо транспортування товару.

В матеріалах справи наявний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 09.03.2016 №09/03/2016 укладений між ТОВ "Д-Транс" (Перевізник) та ТОВ "Візард-Україна" (Замовник), відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначеним цим договором, перевізник бере на себе зобовязання доставляти автомобільним транспортом довірені йому Замовником вантажі, згідно заявок останнього з місця відправлення до пункту призначення і видавати вантажі уповноваженій на одержання вантажів особі, а Замовник зобовязується оплатити Перевізнику надані послуги з перевезення вантажу (том 1, а.с. 81-82).

Суд дослідив міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 12.01.2017 (том 2, а.с. 26), в графі 16 якої зазначений перевізник TOV "D-Trans" (Brovary, Kiev reg, Ukraine, 07403), що підтверджує факт залучення до перевезення українського перевізника та ввезення спірного товару на митну територію України саме цім перевізником.

При цьому, суд звертає увагу, що наданий позивачем акт надання послуг від 08.02.2017 №ОУ-0000120 (том, а.с. 87), як доказ надання позивачу ТОВ "Д-Транс" транспортних послуг лише по території України на підставі договору від 09.03.2016 №09/03/2016, містить інший номер транспортного засобу ніж номер зазначений в міжнародній автомобільній накладній (CMR) та електронній митній декларацій від 16.01.2017, а тому вказаний акт не має відношення до ввезення спірної поставки.

У звязку з чим, суд дійшов висновку, що декларантом надано неповну та недостовірну інформацію щодо заявленої митної вартості.

Щодо наданого позивачем експертного висновку №В-646/1 Житомирської Торгово-Промислової палати від 17.02.2017 (том 1, а.с. 64-68, 57), суд встановив наступне.

Указаним висновком встановлено, що вартість оцінюваного товару станом на 17.02.2017 складає 11548,73 дол. США. Експерт робить висновок про те, що вартість продукції відповідає їх контрактній ціні, на дату виставлення інвойсів на умовах поставки СРТ. Також у висновках експертизи зазначено, що відповідна інформація наведена в додатках. Проте, при дослідженні даного висновку, судом встановлено, що даних додатків до висновків відсутні, крім сайтів www.alibaba.com. В самих висновках в якості використаної інформації при визначенні ринкової вартості для митних цілей (задача експертизи) іде посилання на інтернет сайти www.alibaba.com, що містять інформацію щодо товарів виробництва КНР, тоді як заявлена до митного оформлення країна виробництва товарів - ЕU.

Відсутні цінові пропозиції до висновку, а також немає жодних розрахунків, які б дали змогу впевнитись у достовірності та об'єктивності наведеної інформації наданий експертний висновок не містить.

Суд зазначає, що Товариством для підтвердження заявленої митної вартості не надано достатніх документів, які у сукупності давали б законні підстави для визначення митної вартості товару саме за основним методом (вартість операції), оскільки позивачем ні до органу доходів і зборів, ні до суду не надано документів на усунення розбіжностей щодо заявленої митної вартості товару.

При прийнятті рішення про коригування митної вартості та визначення вартості товару за резервним методом митний орган дотримався вимог частини третьої статті 57 МК, згідно з якою кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Так, для застосування другорядних методів визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних товарів згідно статей 59 та 60 МК, необхідно мати інформацію для порівняння ціни продажу ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів в Україну. Зазначеними статями МК чітко визначено, що саме розуміється під ідентичними та подібними (аналогічними) товарами (частина друга статей 59, 60 МК), а також зазначені ознаки таких товарів, зокрема, фізичні характеристики, якість та репутація цих товарів на ринку, країна виробництва, виробник, наявність торгової марки. Оскільки інформація, яка б відповідала вищезазначеним ознакам відсутня, то скористатися другорядними методами визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних митний орган не мав можливості.

Методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартостей не застосовуються у звязку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. При цьому, згідно із статтями 62 та 63 МК, така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення така інформація надана не була. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом усних консультацій, такої інформації не надано.

Окрім того, відповідачем у графі 33, оскаржуваного рішення - "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості" зазначено підстави та причини застосування саме резервного методу.

У звязку з чим, суд погоджується з твердженнями відповідача про неможливість застосування у спірних правовідносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не було надано документів, які були визначені митним органом у ході митних консультацій, а тому визнає, що відповідачем обґрунтовано, саме за наведених обставин, застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Таким чином, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення, оскільки позивачем своєчасно не надано документів на усунення розбіжностей щодо заявленої митної вартості товару, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

Суд не знайшов підстав для задоволення клопотання Митниці про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку на звернення до суду з адміністративним позовом, з огляду на наступне.

Згідно з статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-місячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, обчислення процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд встановив, що з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів від 16.01.2017 №125150001/2017/000001/2 позивач ознайомився 16.01.2017.

Натомість, з позовом до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №125150001/2016/010095/2 від 23.12.2016, №125150001/2016/010097/2 від 27.12.2016, №125150001/2017/000001/2 від 16.01.2017, №125150001/2016/010094/2 від 20.12.2016; зобовязання прийняти рішення щодо визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортуються за митними деклараціями №125150001/2016/710605 від 23.12.2016, №125150001/2016/710811 від 27.12.2016, №12515000/2017/700250 від 16.01.2017, №125150001/2016/710449 від 20.12.2016, позивач звернувся 04.05.2017, тобто, в межах встановлено строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 та від 03.07.2017 у справі №810/1661/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та зобовязання вчинити певні дії, позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

В ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 суд зазначив, що обєднання в одній позовній заяві вимог про скасування чотирьох рішень про коригування митної вартості, у даному випадку, суттєво ускладнить судовий розгляд, оскільки суду необхідно в межах одного провадження фактично вирішити кілька окремих, не пов'язаних між собою спорів, та надавати окрему юридичну оцінку усім доказам по кожній митній декларації (рішенню про коригування митної вартості) окремо. Беручи до уваги, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору у розумний строку, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача та обєднання позовних вимог.

На виконання вказаної ухали, Товариство розєднало позов, який містив вимоги щодо чотирьох рішень про коригування митної вартості в окремі позови.

З даним адміністративним позовом, зокрема, щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 16.01.2017 №125150001/2017/000001/2, позивач звернувся до суду 26.07.2017, про що свідчить штамп відділення поштового зв'язку на конверті відправлення, тобто з порушенням встановленого КАС строку звернення до суду.

У звязку з чим, суд відхиляє твердження позивача про подання даного позову у строк, установлений законом, проте з урахуванням вказаних обставин, суд звертає увагу на наступне.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду, відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Bellet v. France Європейський Суд з прав людини зазначив, що "стаття 6§ 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Беручи до уваги норми Конституції України, а також норми Міжнародного права, суд дійшов висновку, що залишення позовних вимог позивача без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, унеможливить доступ останнього до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Ураховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що позивачем вживались заходи направлені на оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів від 16.01.2017 №125150001/2017/000001/2, суд вважає, що причини пропуску строку звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАКС" з даним позовом до адміністративного суду є поважними.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.