Справа № 335/6337/17(2-а/335/294/2017)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2017 року справа № 335/6337/17(2-а/335/294/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Чабаненко С.В. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2017 року у справі № 335/6337/17 (2-а/335/294/2017) за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 10/к-9 від 19.04.2017 року про відмову у перерахунку ОСОБА_2 пенсії за вислугу років у розмірі 90 % від суми заробітку відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ;

- зобовязати відповідача перерахувати призначену ОСОБА_2 пенсію за вислугу років в розмірі 90 % від суми заробітку з 01.09.2016 року та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми заробітної плати на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 17.08.2016 року № 11-492 вих.-16, від 29.08.2016 року № 18-656вих.-16, № 18-655 вих. 16, № 18-654 вих.16, з наступним проведенням перерахунку пенсії, у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, без обмеження її максимального розміру та оподаткування.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2017 року адміністративний позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 10/к-9 від 19.04.2017 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 90% від суми заробітку відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. Зобов'язано відповідача перерахувати призначену ОСОБА_2 пенсію за вислугу років в розмірі 90% від суми заробітку з 01.09.2016 року та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90% від суми заробітної плати на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 17.08.2016 року № 11-492 вих.-16, від 29.08.2016 року № 18-656 вих.-16, № 18-655 вих-16, № 18-654 вих-16, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, без обмеження її максимального розміру та оподаткування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог постанову суду не оскаржено.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ОСОБА_3, народився 22 березня 1976 року.

Відповідно до Диплому спеціаліста серії АР № 10589054 від 30.06.1998 року закінчив у 1998 році Запорізький державний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію юриста. (а.с. 16) З копії трудової книжки позивача та архівної довідки від 16.08.2016 року № 24-12/71, також вбачається, що з 01.09.1993 року по 30.06.1998 року позивач проходив навчання в вищезазначеному закладі, тобто позивач навчався 4 роки 10 місяців.

За відомостями, внесеними до трудової книжки, позивач (а.с. 18-25) з 08.04.1998 по 21.04.2017 працював на різних посадах в органах прокуратури Запорізької області, звідки звільнений за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію.

Також відповідно до трудової книжки та довідки прокуратури Запорізької області від 17.08.2016 року № 11-492вих.-16, яка видана позивачу, останній має загальний стаж роботи станом на 17.08.2016 року 20 років 9 місяців 8 днів, з них: (а.с. 26)

- половина строку навчання в вузі 2 роки 4 місяці 29 днів;

- робота на прокурорсько-слідчих посадах 18 років 4 місяці 9 днів.

01.09.2016 року позивач звернувся до УПФУ у Вознесенівському районі м.Запоріжжя (правонаступником якого є позивач) з заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №1789-ХІІ) в розмірі 90відсотків від заробітку.

Листом № 255/к-9 від 14.09.2016 року пенсійний фонд відмовив в призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру". З огляду на вказане відповідачем здійснено висновок, що працівники прокуратури з 1 червня 2015 року не мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року адміністративний позов задоволений частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні з 01.09.2016 року пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. Зобовязано відповідача зарахувати позивачу до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, половину стажу навчання на юридичному факультеті Запорізького національного університету з 01.09.1993 року по 30.06.1998 року, що складає 2 роки 4 місяці 29 днів. Зобов'язано відповідача призначити О.Л. з 01.09.2016 року та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми заробітної плати. В задоволенні решти вимог відмолено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року, постанову суду першої інстанції від 22.11.2016 року скасовано та ухвалено нове рішенням, яким апеляційну скаргу УПФУ у Вознесенському районі м. Запоріжжя задоволено частково. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», викладену в листі від 14.09.2016 року № 255/к-9. Зобовязано УПФУ у Вознесенському районі повторно розглянути заяву ОСОБА_1Л, від 01.09.2016 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахування викладених висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що після набрання 15 липня 2015 року чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697) право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років відновлено і останні мають таке право з вказаної дати відповідно до положень статті 86 Закону № 1697. (а.с. 34-37). Разом з тим, суд зазначив, що вимоги про зобовязання відповідача призначити таку пенсію є передчасними, оскільки розрахунок стажу роботи позивача не здійснювався і це є компетенцією органів пенсійного фонду. При цьому судом не робилось висновку, що станом на 1 вересня 2016 року у позивача був необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років.

Після отримання зазначеного судового рішення, відповідачем УПФУ у Вознесенському районі м. Запоріжжя призначено позивачу пенсію за вислугу років з 1 вересня 2016 року. (а.с. 38)

05.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» № 1789 у розмірі 90% від суми заробітку, що становить 9624 грн. (а.с. 10)

19.04.2017 року листом № 10/к-9 відповідач повідомив, що згідно рішення у справі № 335/11897/16-а позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ із страхового стажу 23 роки, з якого стаж роботи на посадах, що дають право на цей вид пенсії становить 18 років 4 місяці 23 дні, а також позивачу до стажу роботи зараховано половину строку навчання в університеті 2 роки 3 місяці 22 дні. (а.с. 11).

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що пенсія позивачу повинна призначатись відповідно до статті 501 Закону № 1789 в редакції, яка передбачала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Посилаючись на висновки Конституційного Суду України, суд першої інстанції правильно зазначив, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, проте не звернув уваги, що ключовим для вирішення питання, яка саме законодавча норма підлягає застосуванню, є встановлення факту, чи досягнуті були певною особою ті гарантії, зокрема, в даному випадку право на призначення пенсії за вислугу років, які в подальшому були змінені законодавцем.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що досягненням права на пенсію є виникнення у особи права на її призначення.

Разом з тим, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI стаття 50-1 Закону № 1789 була викладена в новій редакції, згідно з якою, зокрема, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років станом на 30 вересня 2011 року не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

В подальшому Законами від 27.03.2014 № 1166-VII і від 28.12.2014 № 76-VIII розмір відсотків зменшувався відповідно до 70% та 60%.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що станом на 1 жовтня 2011 року, коли стаття 501 Закону № 1789 була викладена в редакції, яка передбачала поступове збільшення стажу роботи до 25 років та залежність обрахування цього стажу від дати звернення за призначенням пенсії, вислуга років позивача становила менше 20 років (13 років 5 місяців 22 дня стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури і 2 роки 3 місяці 22 дні половина строку навчання у вищому навчальному закладі, тобто загалом менше 16 років), що не давало позивачу права на призначення пенсії за вислугу років в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року.

Таким чином, у період дії статті 501 Закону № 1789 в редакції, на яку при задоволенні позову послався суд першої інстанції, а саме, до 30 вересня 2011 року включно позивач не набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог цієї статті, тобто не досяг в цій частині певних соціальних гарантій, в тому числі, і щодо можливості призначення пенсії в розмірі 90%, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зміни, які були внесені до статті 501 Закону № 1789 Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI є звуженням досягнутих ним гарантій.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 1 липня 2014 року у справі № 21-244а14 правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають в момент виникнення права на її призначення, а тому і застосуванню підлягає саме та законодавча норма, яка була чинною в цей момент.

Орган пенсійного фонду при призначенні пенсії визнав з того, що право на призначення пенсії за вислугу років у позивача вперше виникло під час дії статті 86 Закону № 1697, а тому і пенсія йому повинна призначатись у розмірі, визначеному положеннями вказаної статті.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 86 Закону № 1697 пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, враховуючи, що пенсія позивачу призначена виходячи з його стажу станом на 1 вересня 2016 року, він набув право на призначення пенсії за вислугу років у розмірі 60%.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, які втратили чинність на час виникнення спірних правовідносин, та не врахував норми діючого законодавства яке безпосередньо регулює спірні правовідносини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2017 року у справі № 335/6337/17 (2-а/335/294/2017) скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: І.В. Юрко