Справа № 808/2601/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року о 12 год. 15 хв.Справа № 808/2601/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Батигіна О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1Г.) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (надалі суд) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 (далі відповідач або Уповноважена особа Фонду), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі третя особа або Фонд), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо повідомлення позивача про нікчемність переказу коштів у сумі 99 218,41 грн., здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 03.11.2015 №980-015-00014515» на рахунок позивача №4601 в ПАТ «Банк Михайлівський», а також переказу коштів в сумі 289,29 грн., здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором від 03.11.2015 №980-015-00014515» на рахунок позивача №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу, на підставі якого банком було відкрито позивачу два банківські рахунки. Вказує, що 03.11.2015 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір поруки на договір з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» про залучення коштів, за яким ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» отримав у розпорядження від ПАТ «Банк Михайлівський» суму депозиту позивача за договором банківського вкладу, та зобовязався повернути отримані від банку кошти з відсотками. Позивач зазначає, що в травні 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було повернуто на рахунок позивача грошові кошти та проценти за договором про залучення коштів, а в квітні 2017 року відповідачем було повідомлено позивача, що зарахування цих коштів на його рахунки визнано нікчемним правочином. Проте позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для визнання нікчемними вказаних транзакцій (операцій). Ураховуючи вищевикладене позивач просить задовольнити позов.

03.10.2017 представником позивача подано до суду уточнений адміністративний позов (вх. №26865 від 03.10.2017), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду, які вчинені наказом Уповноваженої особи Фонду №42/2 від 01.06.2016, щодо визнання нікчемними переказів коштів (транзакцій), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 03.11.2015 №980-015-00014515» на рахунок позивача №4601 в ПАТ «Банк Михайлівський» у розмірі 99 218,41 грн., а також переказу коштів в сумі 289,29 грн., здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором від 03.11.2015 №980-015-00014515» на рахунок позивача №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський»;

- зобовязати Уповноважену особу Фонду внести зміни до списку (переліку) рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а саме здійснити включення всієї суми відшкодування належної до виплати ОСОБА_1 у розмірі 99 507,77 грн., що знаходяться на рахунках позивача №4601 та №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський».

В уточненому адміністративному позові вказано, що дії відповідача щодо визнання вищевказаних транзакцій нікчемними не відповідають ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у звязку з чим позивач просить задовольнити позов.

Представник позивача в судове засідання не зявився надавши заяву про розгляд справи без його участі (вх.№30706 від 08.11.2017). Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Уповноваженої особа Фонду в судове засідання також не зявився. 18.09.2017 на адресу суду надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову (вх. №25400), в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що до вкладу прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом згідно з чинним законодавством. Передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу, до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку є наявність укладеного договору з небанківською фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором. Вказує, що між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір позики, за умовами якого кошти позивача були передані у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Укладений договір позики є трьохстороннім, укладеним між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за участю банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі є вкладом згідно з Законами України «Про банки і банківську діяльність» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на поширюються на ситуацію з позивачем. Окрім того, за результатом проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за період дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» та 6 місяців після початку ліквідації, Уповноваженою особою затверджено висновки, які викладені в акті №3 від 01.06.2016. Під час перевірки було виявлено, що 18.05.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» уклало із ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договори відступлення прав вимоги №1805 та №1. Банк здійснив розрахунок за даними договорами, а саме: здійснено внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунком ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на суму 870 000 000 грн. (за договором №1805 від 18.05.2016) та на суму 561 957 997,25 грн. (за договором №1 від 18.05.2016). Таким чином, 19.05.2016 банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1 431 957 997,25 грн. шляхом укладання договорів відступлення прав вимоги з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними. При цьому, станом на 19.05.2016, вільний ліміт кредитних операцій з юридичними особами з урахуванням встановлених Національним банком України обмежень, надавав можливість банку проводити кредитні операції на суму 180 966 027,90 грн. Таким чином, банком порушено обмеження, що накладені постановою №917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», затверджена Правлінням Національного банку України 22.12.2015, із змінами внесеними постановою Правління Національного банку України №295/БТ від 27.04.2016 «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 957 997,25 грн. на підставі укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення прав вимоги за відсутності права на укладання таких правочинів. За рахунок коштів, що були зараховані на рахунки ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на підставі нікчемних правочинів, в день перерахування коштів, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» ініціювало повернення коштів фізичним особам по договорам позики, в тому числі й позивачу. Окрім того, представник відповідача вказує, що Уповноваженою особою не приймалося окремого рішення про визнання правочинів нікчемними, адже їх нікчемність встановлена законом, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Представник третьої особи 1 в судове засідання також не зявився. 20.09.2017 на адресу суду надійшли письмові пояснення (вх. №25632), в яких він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та розглянути справу без його участі. В письмових поясненнях зазначено, що у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому Уповноваженою особою Переліку вкладників. Представник третьої особи вказує, що у Фонду ще не виникло жодного обовязку перед позивачем, і тому права позивача не могли бути порушені Фондом, а тому жодної підстави для спонукання Фонду до вчинення будь-яких дій на даний час не існує.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули особи, які беруть участь у справі, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, та суд не вбачає перешкод для розгляду справи, визначених статтею 128 КАС України, суд вважає за можливе скористуватися правом, наданим суду частиною шостою статті 128 КАС України та розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково виходячи із наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 03.11.2015 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір №980-015-000145515, за умовами якого позивач передає банку у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а банк зобовязується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

В п. 1.2 договору №980-015-000145515 від 03.11.2015 визначено наступні умови цього договору:

1. Сума коштів 99 281,41 грн.;

2. Строк користування коштами 367 днів;

3. Кошти передаються з дати укладання договору 03.11.2015 по 04.11.2016;

4. Розмір процентів за користування коштами 33,12 % річних після утримання податку з таких процентів;

5. Періодичність сплати нарахованих процентів щомісячно 15 числа місяця (починаючи з календарного місяця, наступного за місяцем підписання договору), наступного за календарним місяцем користування коштами, а проценти за місяць, в якому кошти повертаються, в т.ч. при достроковому поверненні коштів, - не пізніше дня повернення коштів;

6. Банк виплачує ОСОБА_1 проценти у безготівковій формі на рахунок ОСОБА_1 №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський», код банку 380935;

7. Банк повертає ОСОБА_1 кошти у безготівковій формі на рахунок ОСОБА_1 №4601 в ПАТ «Банк Михайлівський», код банку 380935.

Також встановлено, що 03.11.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір поруки №980-015-000145515, за умовами якого поручитель (ПАТ «Банк Михайлівський») поручається перед кредитором (ОСОБА_1Г.) за виконання боржником (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») зобовязань, що виникли/можуть виникнути в майбутньому на підставі договору про залучення коштів, протягом дії цього договору. Порукою за цим договором забезпечується виконання боржником (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») зобовязань перед кредитором (ОСОБА_1Г.) за договором про залучення коштів щодо:

- вчасного та у повному обсязі повернення суми коштів у розмірі 99 281,41 грн. або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, який буде встановлений на підставі змін до договору про залучення коштів, на умовах та в порядку, визначених договором про залучення коштів, з терміном повернення 04.11.2016.;

- сплати процентів за користування коштами в розмірі 33.12% річних, що складає 26% річних після утримання податку з таких процентів, у порядку та строки передбачені договором про залучення коштів;

- сплати пені та штрафів у порядку та розмірі, встановленому договором про залучення коштів;

- відшкодування коштів збитків, а також здійснення будь-яких інших платежів, що підлягають сплаті боржником (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») на користь кредитора (ОСОБА_1Г.) відповідно до умов договору про залучення коштів та чинного законодавства України.

Згідно з випискою по особових рахункам з 19.05.2016 по 31.10.2016 щодо рахунку позивача №4601 в ПАТ «Банк Михайлівський», 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у сумі 99 281,41 грн. із призначенням платежу: «Повернення коштів згідно з договором №980-015-000145515 від 03.11.2015».

Відповідно до виписки по особових рахункам з 19.05.2016 по 31.10.2016 щодо рахунку позивача №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський», 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у сумі 289,29 грн. із призначенням платежу: «Оплата процентів по договору №980-015-000145515 від 03.11.2015».

23 травня 2016 року постановою Правління Національного банку України №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних ПАТ Банк Михайлівський віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №14 «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора» яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року. 13 червня 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено ОСОБА_3

Рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №991 від 13 червня 2016 строк здійснення тимчасової адміністрації було продовжено з 23 червня 2016 до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України №124-рш від 12 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 від 12 липня 2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 строком на два роки з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1702 від 01 вересня 2016 року змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 з 05 вересня 2016 року.

Судом зясовано, що листом №ЗГ1(К)/10043/1 від 02.09.2016 Уповноважена особа Фонду повідомила позивача, що перекази коштів/транзакції, що здійснені 19.05.2016 ТОВ

«Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунки позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемними, зокрема:

- 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача №4601 у сумі 99 281,41 грн. із призначенням платежу: «Повернення коштів згідно з договором №980-015-000145515 від 03.11.2015»;

- 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача №4602 у сумі 289,29 грн. із призначенням платежу: «Оплата процентів по договору №980-015-000145515 від 03.11.2015».

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо визнання вищевказаних правочинів/транзакції нікчемними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452 (далі - Закон №4452).

Відповідно до п.15 ч.1 ст.2 Закону №4452 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), система гарантування вкладів фізичних осіб являє собою сукупність відносин, що регулюються цим Законом, субєктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

За визначенням пункту третього частини першої статті другої Закону №4452, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

Згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону №4452, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Так, позивач має в ПАТ «Банк Михайлівський» відкриті поточні рахунки на підставі укладеного з банком договору, а тому за приписами п.4 ч.1 ст.2 Закону №4452 позивач має статус вкладника ПАТ «Банк Михайлівський».

19.05.2016 на рахунки позивача надійшли кошти від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на виконання умов укладеного між «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» договору доручення №1 від 11.11.2014 та укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» договору банківського вкладу (депозиту) та договору поруки, а тому в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452 позивач має вклад у ПАТ «Банк Михайлівський», оскільки на його користь на умовах банківського рахунку надійшли кошти.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №4452, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.4 Закону №4452, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, серед іншого, такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За приписами частини 1 статті 26 Закону №4452, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №4452, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування, оскільки він має статус вкладника банку та має в ньому вклад.

Частиною 4 ст.26 Закону №4452 передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

До матеріалів справи не надано доказів того, що кошти за вкладом позивача підпадають під визначений перелік підстав для відмови у відшкодуванні коштів.

За правилами ч.ч.1-3 ст.27 Закону №4452, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Таким чином, відповідач протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку був зобовязаний сформувати перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, включивши до нього позивача, як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», та визначити суми, що підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, відповідачем не було включено до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформацію стосовно позивача, як такого, що має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, оскільки кошти, що отримувались позивачем на підставі договору позики, що не є вкладом або коштами, прирівняними до вкладу у розумінні чинного законодавства, а також, оскільки кошти, що обліковуються на рахунку позивача відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемних правочинів.

Проте, суд не може погодитися з такою позицією відповідача з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону №4452, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина 3 статті 38 Закону №4452 визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За правилами статті 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальне поняття недійсності правочину встановлено ст.215 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту частин 2 та 3 якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення нікчемних, однак дане право не є абсолютним, а кореспондується з обовязком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон повязує нікчемність правочину. Тобто, саме по собі твердження про нікчемність правочину є недостатнім для визнання його таким, оскільки у даному випадку воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Відтак, якщо Уповноважена особа Фонду вважає правочин нікчемним, вона зобовязана навести відповідне обґрунтування з посиланням на передбачені ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстави визнання правочину нікчемним.

З матеріалів справи встановлено, що в обґрунтування твердження про неможливість включення рахунку позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідач посилається на нікчемність договорів відступлення прав вимоги №1 від 18.05.2016 та №1805 від 18.05.2016, укладених між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», в результаті яких за рахунок коштів, відображених на рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», були проведені операції з перерахування коштів на поточні рахунки фізичних осіб позичкодавців ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», в тому числі й позивача, відкриті у банку, як повернення коштів за раніше укладеними договорами.

На думку відповідача вказане свідчить про неможливість включення рахунку позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Суд зазначає, що статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

З наявних в матеріалах справи виписок ПАТ «Банк Михайлівський» вбачається, що 19 травня 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зі свого рахунку на рахунки позивача №4601 та №4602, відкриті в ПАТ «Банк Михайлівський», здійснило перерахування коштів у розмірі 99 281,41 грн. та 289,29 грн. відповідно з призначенням платежів «Повернення коштів згідно з договором №980-015-000145515 від 03.11.2015» та «Оплата процентів по договору №980-015-000145515 від 03.11.2015» відповідно.

Таким чином, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року відповідними платіжними дорученням зі свого розрахункового рахунку ініціював переказ коштів на повернення позик та сплату процентів позивачу на підставі відповідних договорів, укладених між ними та банком.

ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною правочину з переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед позивачем, забезпечуючи рух коштів від ініціатора ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» до отримувача переказу, тобто позивача.

Також, суд зазначає, що договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів були правомірними та відповідали діючому законодавству України.

Суд зазначає, що позивач, в силу принципу індивідуального характеру відповідальності, не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів, у звязку з недодержанням посадовими особами ПАТ «Банк Михайлівський» вимог законодавства України.

За таких обставин, суд вважає, що у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» були відсутні підстави для не включення рахунку позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

При цьому, в уточненому позові позивач просить визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду, які вчинені наказом Уповноваженої особи Фонду №42/2 від 01.06.2016, щодо визнання нікчемними переказів коштів (транзакцій), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 03.11.2015 №980-015-00014515» на рахунок позивача №4601 в ПАТ «Банк Михайлівський» у розмірі 99 218,41 грн., а також переказу коштів в сумі 289,29 грн., здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором від 03.11.2015 №980-015-00014515» на рахунок позивача №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Між тим, як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем не приймалося жодного рішення щодо визнання наведених правочинів нікчемними. Наведеним наказом лише затверджено висновки комісії, викладені в акті перевірки, щодо нікчемності правочинів/транзакцій.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За приписами ч. 2 ст.27 Закону №4452, Уповноважена особа формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Отже, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вважає, що належним засобом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення інформації про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому перша позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача внести зміни до списку (переліку) рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а саме здійснити включення всієї суми відшкодування належної до виплати ОСОБА_1 у розмірі 99 507,77 грн., що знаходяться на рахунках позивача №4601 та №4602 в ПАТ «Банк Михайлівський», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 9 серпня 2012 року №14 (далі Положення №14), Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення;

3) переліки:

рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України Про банки і банківську діяльність, або мають інші фінансові привілеї від банку;

осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону.

Перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі - Перелік), формується за структурою, визначеною додатком 4 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону.

Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Згідно із пунктами 2, 3, 5 Розділу ІІІ цього Положення Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду. Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді. Загальний реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується директором-розпорядником або заступником директора-розпорядника та засвідчується відбитком печатки Фонду. Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом. Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.

Отже, Положенням №14 передбачено, що Уповноважена особа може подати Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо рахунків №4601 та №4602, відкритих ПАТ «Банк Михайлівський» на імя ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів у сумі 99 507,70 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цим вимогам відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено правомірності власних дій.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та доводяться матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Отже, відповідач є посадовою особою Фонду, оскільки на нього покладено виконання повноважень, передбачених Законом № 4452-VI та делегованих Фондом.

В такому випадку судові витрати за приписами статті 94 КАС України присуджуються за рахунок субєкта владних повноважень, посадова особа якого виступала стороною у справі, тобто Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За визначенням статті 94 такі судові витрати присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, посадова особа якого виступала стороною у справі.

Між тим, згідно з листом Державної казначейської служби України №8-08/450-16374 від 29.09.2016, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб бюджетних асигнувань не отримує.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд зазначає, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає право на суд. Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов'язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі ОСОБА_4 проти Італії наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд констатує, що ухваливши рішення про присудження судових витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Фонду, суд фактично ухвалить таке рішення, яке не можливо буде виконати.

Проте, враховуючи, що судове рішення повинно ставити остаточну крапку у спірних правовідносинах, а не породжувати новий спір, та повністю відновлювати порушене право, в тому числі включаючи майновий стан особи, що звернулася до суду за судовим захистом, який передував такому зверненню, суд вважає за необхідне скористуватися правом, наданим частиною 7 статті 9 КАС України, та застосувати до питання розподілу судових витрат конституційні принципи і загальні засади права (аналогію права).

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що судові витрати підлягають присудженню на користь позивача за рахунок Фонду.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 щодо не включення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації щодо рахунків №4601 та №4602, відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на імя ОСОБА_1.

Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо рахунків №4601 та №4602, відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на імя ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів у сумі 99 507,70 грн. (девяносто девять тисяч пятсот сім гривень 70 копійок).

Присудити з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова