Справа № 826/1203/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/1203/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста

Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної

адміністрації)

про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати протокол від 21.12.2016 року та припис від 21.12.2016 року, що складені Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва; визнати протиправним та скасувати акт від 21.12.2016 року, що складений Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва; визнати протиправним та скасувати постанову від 29.12.2016 року №38/16/073-3858 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, що винесена Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними та необґрунтованими, оскільки складені на підставі помилкових висновків щодо порушення Позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечує, при цьому зазначивши, що за результатами перевірки встановлено, що проектну документацію ФОП ОСОБА_2 розроблено з істотними порушеннями, а тому на Позивача обґрунтовано накладено штраф за правопорушення у сфері містобудування.

Враховую клопотання представників сторін судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі звернення депутата Київської міської ради Калініченка Д.Ю. від 27.09.2016 року №08/279/077-386 Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва 17.10.2016 року прийнято Наказ про проведення позапланової перевірки №60 (надалі - Наказ №60).

На підставі Наказу №60 головному державному інспектору інспекційного відділу №3 управління контролю за будівництвом ОСОБА_4 17.10.2016 року видано направлення на проведення позапланової перевірки №б/н, для проведення позапланової перевірки на вул. Красилівській, 5 у Голосіївському районі м. Києва (реконструкція житлового будинку), строк дії направлення з 21.10.2016 року по 27.10 2016 року.

Головним державним інспектором інспекційного відділу №3 управління контролю за будівництвом ОСОБА_4 здійснено позапланову перевірку у присутності довіреної особи замовника будівництва ОСОБА_5, ОСОБА_6 об'єкта будівництва «Реконструкція житлового будинку з влаштуванням приміщень громадського призначення обслуговування населення за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Красилівська, 5».

За результатом перевірки 21.12.2016 складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено, що замовником будівництва ОСОБА_5 не приведено у відповідність до містобудівної ініціативи вид використання та призначення земельної ділянки до затвердження проектної документації, а саме не змінено цільове призначення земельної ділянки; гр. ОСОБА_6 виконує будівельні роботи із реконструкції житлового будинку з влаштуванням приміщень громадського призначення обслуговування населення за вказаною вище адресою на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, чим порушено п.2 ст.391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; проектну документацію (стадія «РП») ФОП ОСОБА_2 розроблено з істотними порушеннями, а саме: вихідних даних для проектування (замовником будівництва гр. ОСОБА_5 не змінено цільове призначення земельної ділянки до затвердженої проектної документації, що передбачено містобудівними умовами та обмеження забудови земельної ділянки), будівельних норм, стандартів і правил, чим порушено п.4.6.2 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», відсутні обмірювальні креслення об'єкту реконструкції та технічний висновок про можливість реконструкції і капітального ремонту житлового будинку, чим порушено п.5.5 та додатку А (довідковий) ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», поверховість об'єкта будівництва перевищує допустиму норму садибної забудови, чим порушено п.3.19 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень».

На підставі Акту перевірки Відповідачем винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21.12.2016 року, яким вимагалось усунути допущені порушення у термін до 21.03.2017 року.

Крім того, Відповідачем складено Протокол від 21.12.2016 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

На підставі Акту перевірки від 21.12.2016 року, припису про усунення порушення віл 21.12.2016 року, протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 21.12.2016 року Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва прийнято постанову від 29.12.2016 року №38/16/073-3858 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідно до якої на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 144000 грн., оскільки визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Позивач вважає, що Відповідачем прийнято спірне рішення з порушенням вимог законодавства без врахування всіх обставин справи, а тому звернулася до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 року, Закон України «Про архітектурну діяльність №687-XIV.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закон України «Про архітектурну діяльність», Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За приписами статті 10 Закон України «Про архітектурну діяльність», встановлено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Частиною 1 ст. 41 Закон України «Про архітектурну діяльність», встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; 3) виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; 4) перевірка виконання суб'єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом 6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Проведення архітектурно-будівельного контролю регулюється "Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553 (надалі - Порядок №553).

У відповідності до пп. 1, 2, 3 п. 2 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва. Державний архітектурно-будівельний контроль на об'єктах будівництва, що є власністю іноземних держав, міжнародних організацій, іноземних юридичних і фізичних осіб та розташовані на території України, здійснюється відповідно до цього Порядку. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. (п.5 Порядку №553).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.

Відповідно до пункту 5 Порядку визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з пунктом 7 Порядку позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Згідно з пунктом 14 Порядку суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до пунктів 16 та 18 Порядку за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю. Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Як визначено у пункті 21 Порядку, якщо суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід'ємною частиною такого акту. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акту та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Відповідно до пункту 22 Порядку №553 постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб'єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб'єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який наклав штраф.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасувати протокол від 21.12.2016 року та припис від 21.12.2016 року та Акту перевірки від 21.12.2016 року, що складені Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів, офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правовий акт, так і правовий акт індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт-рішення, дію якого поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і який призначений для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правовий акт індивідуальної дії-рішення, яке є актом одноразового застосування норм права і дію якого поширено на конкретних осіб або яке стосується конкретної ситуації, за своєю природою ненормативний правовий акт, на відміну від нормативного, встановлює не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовується одноразово й після реалізації вичерпує свою дію.

Таким чином, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

За схожих обставин і протокол про правопорушення не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

З аналізу вищезазначених норм права, Су приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправними та скасування Протокол від 21.12.2016 року та припис від 21.12.2016 року та Акт перевірки від 21.12.2016 року, що складених Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Постанови від 29.12.2016 року №38/16/073-3858 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, що винесена Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, Суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: м. Київ, вул. Красилівська, 5 на замовлення ОСОБА_5 та на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві за №КВ26 від 29.06.2016 року, виконуються роботи із реконструкції житлового будинку з влаштуванням приміщень громадського призначення обслуговування населення.

Так, за зазначеними в декларації відомостями, площа забудови - 2334,05 кв.м., поверховість - 6 поверхів.

Відповідно до загальних даних та містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, виданих Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) встановлено, що цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 48816122 від 01.12.2015 року, номер запису на право власності 12308248; функціональне призначення земельної ділянки - територія багатоповерхової житлової забудови та частково до вулиць та доріг (відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року №370/1804); територія змішаної середньоповерхової та багатоповерхової забудови (відповідно до Генерального плану до 2025 року); привести вид використання та цільове призначення земельної ділянки у відповідність до містобудівної ініціативи на виконання п.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.20 Земельного кодексу України; граничнодопустима висота будівлі: встановити гранично допустиму поверховість за умови дотримання інсоляційних вимог суміжної забудови, відповідно до нормативних вимог.

Згідно з ч.1 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ст.20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Із встановлених у справі обставин вбачається, що не приведено у відповідність до містобудівної ініціативи вид використання та призначення земельної ділянки до затвердження проектної документації, а саме не змінено цільове призначення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 статті 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для «цієї мети», або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженою проекту або будівельною паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Так, гр. ОСОБА_6 виконує будівельні роботи з реконструкції житлового будинку з влаштуванням приміщень громадського призначення обслуговування населення за вказаною вище адресою, що не була відведена для цієї мети, чим порушено ч.2 ст.391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, Позивачем не спростовано встановлені порушення щодо розроблення проектної документації (стадія «РП») на об'єкті будівництва «Реконструкція житлового будинку з влаштуванням приміщень громадського призначення обслуговування населення».

Отже, проектувальник ФОП ОСОБА_1 передала замовнику ОСОБА_5 проекту документацію для виконання будівельних робіт на об'єкті, розроблену з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, та з відхиленням від вихідних даних, чим порушено ст.26 Закону України «Про архітектурну діяльність», абз.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в даній частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук