Справа № 815/984/17
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/984/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В., суддів Аракелян М.М., Самойлюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного секретаря Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_1 до Державного секретаря Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2, за результатом розгляду якого, з урахування уточнення прохальної частини позову, позивачка просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незастосування владних повноважень з метою перевірки фактів, викладених в листі від 07.02.2017 року, незастосування владних дій для притягнення до службової (дисциплінарної) відповідальності за надання (розповсюдження) неперевіреної інформації, витребування нотаріально завіреного волевиявлення на поховання сина без документів всупереч ЗУ «Про поховання і похоронну справу».

В обґрунтування адміністративного позову позивачка зазначає, що Одеською обласною радою їй надано для ознайомлення відповідь за підписом відповідача на звернення голови ООР до Міністра закордонних справ України щодо долі її сина в Республіці Куба (РК), який за повідомленням МЗСУ загинув у м. Гавана (РК) 29.08.2015 року, проте доказів і документів, що загинув саме син позивачки, не надано. Тіло особи, про яку стверджується, що це син ОСОБА_1, в Україну з РК не повернуто для проведення експертизи. Вказаний лист (від 07.02.2017 року), за підписом відповідача, містить неперевірену інформацію та твердження, які не відповідають дійсності, всупереч КУ, ЗУ «Про державну службу», Постанови КМУ про етичну поведінку.

Позивачка під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно про дату, час і місце судового розгляду. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на письмові заперечення представника відповідача стосовно зміни (уточнення) позовних вимог, що надійшли на адресу суд 18.10.2017 року за вх. № 28608/17, позивачем не зазначено чітко, які норми законодавства порушено відповідачем, в чому саме полягає незаконність його дій чи бездіяльності. Також, представник відповідача вказує на те, що позивач, змінюючи позовні вимоги, не наводить ані фактів, ані доводів на підтвердження своєї позиції. Позивачем не доведено та необґрунтовано факт недостовірності інформації, яка була зазначена у відповіді МЗС України на адресу ООР, що виключає наявність однієї із чотирьох складових правопорушення, як наслідок унеможливлює прийняття рішення на користь Позивача. Так, представник відповідача вказує, що позивач, висловлюючи незадоволення діяльністю МЗС України (не дивлячись на ту обставину, що Посольством України в Республіці Куба було вжито максимально можливих заходів по встановленню фактів та обставин загибелі ОСОБА_3) намагається поновити (порушені на її думку) права за рахунок подання позову до Міністерства закордонних справ України, фактично обґрунтовуючи свої вимоги незгодою з діяльністю кубинських органів, які розташовані та діють на території Республіка Куба, відповідно до кубинського законодавства.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків

07.02.2017 року відповідачем сформовано лист на адресу голови Одеської обласної ради ОСОБА_4 № 71/ОР/19-547-333 «Щодо звернення гр. ОСОБА_1».

Відповідно до змісту вказаного листа: «У звязку зі зверненням громадянки України ОСОБА_1 до Одеської обласної ради у справі про смерть її сина ОСОБА_3 інформуємо про таке. За інформацією Міністерства закордонних справ Республіки Куба, отриманою Посольством України у цій країні, громадянин ОСОБА_3 загинув 26 серпня 2015 року о 9:15 ранку за місцевим часом у м. Гавана. Посольство повідомило про трагічний випадок матір загиблого ОСОБА_1 та інформувало про необхідність надання нотаріально засвідченої заяви щодо прийнятного способу та місця поховання сина, як це передбачено законодавством України та Куби. Незважаючи на це, громадянка ОСОБА_1 всіляко заперечувала смерть сина на території іноземної країни та відмовилася від волевиявлення, що призвело до поховання його тіла на території Куби. У справі про загибель гр. ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 було надіслано понад 20 листів МЗС України. З нею було проведено особисту зустріч керівника Департаменту консульської служби МЗС України, на якій був присутній тодішній Голова Одеської обласної державної адміністрації М. Саакашвілі. У ході зустрічі громадянці були запропоновані можливі варіанти надання сприяння з боку МЗС в організації поїздки до цієї країни, на чому вона на той час наполягала. Водночас, запропоноване сприяння її не вдовольнило, в результаті ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту її прав. На сьогодні у судових розглядається 7 позовів ОСОБА_1 до МЗС та посадових осіб Міністерства і посольства України в Республіці Куба. На всі звернення ОСОБА_1 надаються відповіді, останній лист МЗС був їй надісланий 09.12.2016 року. Станом на 02.02.2017 року додаткової суттєвої інформації у справі ОСОБА_3 від кубинської сторони на надходило. Просимо врахувати.».

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ Про центральні органи виконавчої влади, систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Приписами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 10 ЗУ Про центральні органи виконавчої влади передбачено, що державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру.

Основними завданнями державного секретаря міністерства є забезпечення діяльності міністерства, стабільності та наступності у його роботі, організація поточної роботи, повязаної із здійсненням повноважень міністерства.

Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: 1) організовує роботу апарату міністерства; 2) забезпечує підготовку пропозицій щодо виконання завдань міністерства та подає їх на розгляд міністру; 3) організовує та контролює виконання апаратом міністерства Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерства та доручень міністра, його першого заступника та заступників, звітує про їх виконання; 4) готує та подає міністру для затвердження плани роботи міністерства, звітує про їх виконання; 5) забезпечує реалізацію державної політики стосовно державної таємниці, контроль за її збереженням в апараті міністерства; 6) у межах своїх повноважень запитує та одержує в установленому порядку від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в Україні та за її межами безоплатно інформацію, документи і матеріали, а від органів державної статистики - статистичну інформацію, необхідну для виконання покладених на міністерство завдань; 7) за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, затверджує штатний розпис та кошторис міністерства; 8) призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату міністерства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності; 9) приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників апарату міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності; 10) призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад; 11) погоджує у передбачених законом випадках призначення на посади та звільнення з посад керівників відповідних структурних підрозділів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 12) призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства; 13) притягує до дисциплінарної відповідальності керівників державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного міністерства; 14) забезпечує в установленому порядку організацію підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та інших працівників міністерства; 15) представляє міністерство як юридичну особу в цивільно-правових відносинах; 16) у межах повноважень, передбачених законом, дає обовязкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручення; 17) з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання; 18) вносить подання щодо представлення в установленому порядку державних службовців та інших працівників апарату міністерства, його територіальних органів до відзначення державними нагородами України.

Згідно з п. 1 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 р. № 281 (далі Положення), міністерство закордонних справ України (МЗС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МЗС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері зовнішніх зносин.

Підпунктами 86, 88 пункту 4 Положення передбачено, що МЗС відповідно до покладених на нього завдань: 86) здійснює розгляд звернень громадян з питань, повязаних з діяльністю МЗС, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються; 88) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з п. 7 Положення, МЗС здійснює свої повноваження безпосередньо та через систему органів дипломатичної служби.

Судом встановлено, що, представник відповідача надіслав на адресу суду: листи з додатками, ноти, акти, переклади, листи електронної пошти, копію свідоцтва про смерть, які, на його думку, підтверджують факт зазначення у листі від 07.02.2017 року № 71/ОР/19-547-333 перевіреної та достовірної інформації.

Таким чином, на думку суду, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незастосування владних повноважень з метою перевірки фактів, викладених в листі від 07.02.2017 року є такою, що не належить до задоволення, оскільки, на думку суду, надані представником документи свідчать про те, що відповідач сформував лист на підставі наявних в нього відомостей з приводу смерті ОСОБА_3.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту поширення відповідачем відносно неї та її сина недостовірної інформації.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незастосування владних дій для притягнення до службової (дисциплінарної) відповідальності за надання (розповсюдження) неперевіреної інформації, витребування нотаріально завіреного волевиявлення на поховання сина без документів всупереч ЗУ «Про поховання і похоронну справу», суд зазначає наступне.

З огляду на матеріали справи, МЗС України в листах від 22.12.2015 року № 71/ОР/19-547-2729, від 28.02.2016 року № 71/ОР/19-547-278 повідомило позивачку про необхідність прийняття нею рішення щодо прийнятного шляху поховання її сина. В листах МЗС України прохало ОСОБА_1 надіслати до МЗС України або до Посольства України в Республіці Куба нотаріально засвідчену заяву щодо волевиявлення ОСОБА_1 про місце поховання ОСОБА_3. МЗХС України також повідомляло позивачку, що у разі ненадходження волевиявлення до Посольства України в Республіці Куба, та враховуючи тривалий термін зберігання тіла ОСОБА_3 в Інституті судової експертизи Республіка Куба, компетентні органи Куби, відповідно до місцевого законодавства, можуть прийняти рішення щодо поховання тіла сина ОСОБА_1 на території Куби.

Таким чином, суд робить висновок, що МЗС України не витребовувало у позивачки нотаріально завіреного волевиявлення на поховання сина без документів всупереч ЗУ «Про поховання і похоронну справу», а висловлювало своє прохання про вчинення ОСОБА_1 нотаріально завіреного волевиявлення та попереджало про наслідки ненадання такого волевиявлення на підставі нот, які отримувало під час переписки з Кубинською стороною.

Також, на думку суду, не належить до задоволення вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незастосування владних дій для притягнення до службової (дисциплінарної) відповідальності за надання (розповсюдження) неперевіреної інформації, оскільки, як встановлено судом, позивачкою не надано суду доказів розповсюдження відносно неї з боку МЗС України неперевіреної інформації (рішення суду), тоді як з огляду на матеріали справи, підставою для складання листа від 07.02.2017 року стали численні листи, ноти, переклади, акти, копія свідоцтва про смерть.

Крім того, позивака взагалі не зазначає, кого саме відповідач повинен був притягнути до відповідальності за вчинення відносно неї протиправних дій у вигляді надання (розповсюдження) неперевіреної інформації.

04.10.2017 року від позивачки надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що суд зробив висновок, позовні вимоги ОСОБА_1 не належать до задоволення, клопотання про встановлення судового контролю також не належить до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо(неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов та клопотання про встановлення судового контролю не належать до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 128, 159-164, 254, 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного секретаря Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності.

Відмовити у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Н.В. Бжассо

Суддя М.М. Аракелян

Суддя Г.П. Самойлюк