Справа № 2-а-2727/10/2270
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-2727/10/2270
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сторчака В. Ю. , Сапальової Т.В.

при секретарі: Грищук С.Д.

за участю представників сторін:

апелянта - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницького транспортного прокурора на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.08.2011 року у справі за адміністративним позовом Хмельницького транспортного прокурора до товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьктранс" про визнання незаконим відмови, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2010 року Хмельницький транспортний прокурор звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьктранс" про визнання незаконною відмову Генерального директора ТОВ "Хмельницьктранс" у задоволенні протесту Хмельницького транспортного прокурора про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства наказу ВАТ "Хмельницьктранс" №94 від 14.07.2009 року "Про затвердження тарифів на обов'язкові послуги, що надаються автостанціями пасажирам", а також приведення наказу ВАТ "Хмельницьктранс" №94 від 14.07.2009 року у відповідність до вимог Конституції України та Законів України, які передбачають право на безкоштовний проїзд автомобільним транспортом загального користування пільговим категоріям громадян, виклавши пункт 1 в такій редакції: "Затвердити автостанційний збір за надання обов'язкових послуг пасажирам, окрім пасажирів, які користуються правом пільгового проїзду, в розмірі" .

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 22.08.2011 року у задоволенні вказаного позову відмовив повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Зокрема, апелянт звертав увагу суду на те, що ТОВ "Хмельницьктранс" незаконно здійснює стягнення з громадян, які мають право на безоплатний проїзд, автостанційного збору в розмірі 13,5% вартості проїзду, оскільки Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою КМ України №176 від 18.02.1997 року, не передбачено обовязку зазначеної категорії сплачувати відповідний збір.

На думку апелянта, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не взяв до уваги приписи Законів України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту", "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", "Про основи соціального захисту інвалідів в Україні" та інших нормативних актів, які передбачають право окремих категорій громадян на безкоштовний проїзд автомобільним транспортом загального користування приміського та міжміського сполучення.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити шляхом скасування постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.08.2011 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Представник ТОВ "Хмельницьктранс" у судовому засіданні проти тверджень апелянта заперечив та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, окремо суду пояснивши, що діючим законодавством України встановлені компенсації та пільги для окремих категорій громадян, зокрема право безоплатного проїзду. Водночас, перевезення пасажирів, в тому числі і пільгові перевезення, забезпечують автомобільні перевізники, тобто у даному випадку, ТОВ "Хмельницьктранс" надає обовязкові автостанційні послуги пасажирам зі стягненням автостанційного збору.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Так, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що наказ ТОВ "Хмельницьктранс" №94 від 14.07.2009 року не суперечить вимогам Конституції України та Законам України, які передбачають право на безкоштовний проїзд автомобільним транспортом загального користування пільговим категоріям громадян, а тому позовні вимоги Хмельницького транспортного прокурора не підлягають до задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про соціальний захист дітей війни», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено право окремих категорій громадян на безкоштовний проїзд транспортом загального користування приміського та міжміського сполучення.

Постановою КМ України «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» №354 від 17.05.1993 року введено безплатний проїзд для пенсіонерів за віком на міському пасажирському транспорті загального користування (крім метрополітену і таксі) та приміських маршрутах, а постановою КМ України «Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. №354» №555 від 16.08.1994р. поширено чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993р. №354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» на інвалідів.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Хмельницьким транспортним прокурором 04.03.2010 року внесено протест на наказ ТОВ "Хмельницьктранс" №94 від 14.07.2009 року "Про затвердження тарифів на обов'язкові послуги, що надаються автостанціями пасажирам" з вимогою привести його у відповідність до вимог Конституції України та Законів України, що передбачають право на безкоштовний проїзд автомобільним транспортом загального користування пільговим категоріям громадян, звільнивши пасажирів, які користуються правом пільгового проїзду, від сплати автостанційного збору.

Підставою для внесення протесту зазначено порушення ТОВ "Хмельницьктранс" вимог вищезазначених нормативно-правових актів в частині стягнення автостанційного збору з громадян, які мають право на безкоштовний проїзд, що призвело до звуження змісту та обсягу їх прав і свобод.

Відповідно до ч.1-3 ст.21 Закону України «Про прокуратуру» протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права. Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.

В подальшому, листом №697-вих 10 від 19.03.2010 року ТОВ "Хмельницьктранс" повідомив Хмельницького транспортного прокурора, що при наданні автостанціями ТОВ "Хмельницьктранс" послуг при придбанні квитка на пільговий проїзд автостанційний збір не стягується, відповідно до наказу №33 від 16.03.2010 року "Про обслуговування окремих категорій громадян на автостанціях", виданого з нагоди 66-ї річниці з дня визволення Хмельницької області від фашистських загарбників і 65-річчя Перемоги у Великій Вітчизняній війні.

Згідно з п.116 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (в редакції чинній на момент розгляду протесту, далі-Правил) за надання обов'язкових послуг, передбачених статтею 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», з пасажира справляється автостанційний збір, що входить у вартість квитка.

Положення статті 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а саме: продаж квитків; користування приміщеннями для чекання поїздки, облаштованими місцями для сидіння; можливість користування громадськими вбиральнями; інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.

Підпунктом 5 п.2 Правил визначено, що вартість квитка, це сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої).

Автостанційним збором є плата за надання обов'язкових послуг автостанціями, що справляється з осіб, які придбавають квитки на проїзд автобусами приміських, міжміських та міжнародних маршрутів, і включається до вартості квитка (пп.1 п.2 Правил), а вартість проїзду - сума, за якою автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість (пп.6 п.2 Правил).

Відповідно до ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Під пасажирськими перевезеннями розуміється перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами (ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Аналізуючи наведені положення чинного законодавства, суд апеляційної інстанції наголошує, що окремі категорії громадян користуються лише пільгами з оплати вартості проїзду.

Крім того, виключення п.42 постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997р. №176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» щодо здійснення особами, що мають право на пільговий проїзд, оплати обов'язкових автостанційних послуг на загальних підставах, не наділяє вказаних осіб пільгами з оплати автостанційного збору.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на положення ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відносно звільнення інвалідів війни та прирівняні до них особи від сплати податків, зборів і мита всіх видів та земельного податку, як на підставу звільнення від сплати автостанційного збору, враховуючи наступне.

Пунктом 23 ч.1 ст.13 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, а саме звільнення від сплати податків, зборів і мита всіх видів та земельного податку.

Спеціальним законом, що визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників є Податковий кодекс України.

Згідно з пунктами 6.1 та 6.2 ст.6 Податкового кодексу України від 02.12.2010, № 2755-VI під податком слід розуміти обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу, під збором (платою, внеском) - обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування. За надання обов'язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.

Окреслюючи наведене, суд апеляційної інстанції зауважує, що автостанційний збір не є податком або збором в розумінні положень Податкового кодексу України, які підлягають сплаті до бюджетів та державних цільових фондів, оскільки є платою за обовязкові послуги, надані автостанціями пасажирам.

Таким чином, пільги встановлені п.23 ч.1 ст.13 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не розповсюджуються на сплату автостанційного збору, як плати за послуги пасажирам, повязаних з їх проїздом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки ні закон, ні інші нормативно-правові акти не встановлюють пільг громадянам на оплату послуг автостанцій, то при прибанні квитка на пільговий проїзд пасажир пільгової категорії повинен оплатити автостанційні послуги автостанції.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницького транспортного прокурора залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.08.2011 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 листопада 2011 року .

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_4

< Список > ОСОБА_5