Справа № 568/222/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мельник Д.В.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"11" грудня 2017 р. Справа № 568/222/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від "20" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2017 року позивач звернувся з вказаним позовом до Радивилівського районного суду Рівненської області, в якому просив визнати дії відповідача, які полягають у відмові призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді протиправними; зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді роботу на посадах прокурора і слідчого в органах прокуратури Кіровоградської та Рівненської областях - 16 років 10 місяців 9 днів та здійснити перерахунок довічного щомісячного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, починаючи з 4 жовтня 2016 року - часу звернення до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставіці.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 11.12.2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 у розмірі 90 (дев'яносто) відсотків заробітної плати судді.

Зобов'язано Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 починаючи з 04.10.2016 року без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання, обчисленого виходячи із 90 відсотків від розміру заробітної плати судді, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді період роботи на посадах прокурора і слідчого в органах прокуратури Кіровоградської та Рівненської областей 16 (шістнадцять) років 10( десять) місяців 9 (дев'ять) днів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Дубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 22 вересня 2016 року №1600-VІІІ ОСОБА_3 був звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку та згідно наказу №7-к від 03 жовтня 2016 року був відрахований зі штату Радивилівського районного суду Рівненської області суду з посади голови суду в зв'язку з поданням заяви про відставку.

04.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з усіма необхідними документами за призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання.

21.03.2017 року на адресу відповідача позивачем був направлений інформаційний запит щодо надання інформації про призначення розміру довічної винагороди у зв'язку з відставкою.

Згідно відповіді на запит від 23.03.2017 року № 4-Б/05-13, з 05 січня 2017 року ОСОБА_3 призначено і виплачується довічне грошове утримання в розмірі 23 040 гривень, яке обчислено у розмірі 80% відповідно до поданої довідки від 05 грудня 2016 року №336 про розмір суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З 05.01.2017 року набрав чинності Закон України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-ХІІІ від 21.12.2016 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення у 2017 році суддів у відставці.

Відповідно до п. 34, абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-19 від 21 грудня 2016 року (набрання чинності з 05 січня 2017 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Окрім того, щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром.

Аналогічні положення містяться у пункті 11 Перехідних положень Закону України №2453-VІ "Про судоустрій та статус суддів" (редакція до 25.03.2015 року), які передбачали, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У довідці-розрахунку стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.10.2016 №1/227/16, на дату подання позивачем заяви до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, усього стаж роботи станом на 03.10.2016 становив 34 роки 07 місяців 15 днів. Стаж роботи на посаді судді розпочинається 21.11.2002, як судді Радивилівського районного суду Рівненської області.

На дату призначення ОСОБА_3 на посаду судді (21.11.2002 року) діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Наданий Радивилівським районним судом Рівненської області розрахунок стажу для пред'явлення Дубенському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Рівненської області відображає, що ОСОБА_3 із 01.08.1983 по 11.02.2002 працював на посадах слідчого і прокурора в органах прокуратури Кіровоградської та Рівненської областях, а тому вказаний період, в силу вимог ст.43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ повинен бути зарахований до стажу роботи на посаді судді.

Наведеним вище приписам п. 34, абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-19 від 21 грудня 2016 року кореспондуються також і положення п. 11 Перехідних положень Закону України №2453-VІ (редакція до 25.03.2015 року), які передбачали, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України № 2453-VІ , незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005№ 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційний Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Нормами ч.ч. 1-3 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених Законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (№ 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження служби на посадах слідчого і прокурора, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що із 05.01.2017 (набрання чинності Закону України "Про Вищу раду правосуддя") щомісячне довічне грошове утримання позивача слід перерахувати, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання період служби слідчим в органах прокуратури із 01.08.1983 року по 11.02.2002 рік.

Виходячи із зазначеного та з урахуванням розрахунку стажу, що проведений посадовими особами Радивилівського районного суду Рівненської області, суд вважає, що період роботи слідчим, прокурором та служба на посаді судді складають в сумі 34 років 07 місяці та 15 днів, що передбачає наявність права на обчислення розміру довічного грошового утримання виходячи з 90% заробітної плати судді.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від "20" жовтня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський