Справа № 643/11574/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 р.Справа № 643/11574/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Калиновського В.А. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2017р. по справі № 643/11574/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2017р. позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 11.08.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку згідно довідки №18-340 від 07.08.2017 року.

Зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» з 11.08.2017 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 24 календарних місяці роботи згідно довідки №18-340 від 07.078.2017 року без обмежень її розміру.

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят грн. 00 коп.).

Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 11.08.2017року ОСОБА_1 звернувся до УПФ України в Московському районі м. Харкова із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України Про прокуратуру в розмірі 90% від суми місячного заробітку.

Рішенням УПФ України в Московському районі м. Харкова від 11.08.2017р. відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку згідно довідки №18-340 від 07.08.2017 року.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років є чинним ОСОБА_2 України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі по тексту - ОСОБА_2 № 1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015 року.

Згідно з ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Як встановлено частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Наведеній нормі ст.86 Закону № 1697-VII кореспондують положення ч.6 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ (чинного на час проходження позивачем служби в органах прокуратури), відповідно до яких до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент подання заяви (11.08.2017р.) стаж позивача для призначення пенсії за вислугу років складає 23 роки, з яких: робота в органах прокуратури становить 21 рік 4 місяці та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладу 1 рік 9 місяців.

Таким чином, у позивача наявний спеціальний стаж 23 роки необхідний для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 13 років.

При цьому, положення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в останній редакції), на які посилається позивач, кореспондують вищенаведеним нормам ст.86 Закону № 1697-VII, оскільки також встановлюють вислугу 23 роки для осіб, які звернулись за пенсією з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Таким чином, відповідачем неправомірно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки у позивача на день звернення є в наявності необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років як відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" , так і відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів не приймає до уваги посилання пенсійного органу на відсутність підстав для призначення пенсії з застосуванням 90% від суми місячного заробітку згідно ст. ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" через втрату чинності вказаною нормою, з огляду на наступне.

Пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

ОСОБА_2 набув чинності з 01.04.2015 року. Враховуючи, що спеціальний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, з вказаної дати втратили чинність норми України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, зокрема, щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Однак, 15 липня 2015 року набрав законної сили ОСОБА_2 України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86 якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Оскільки стаття 86 Закону № 1697 набрала законної сили після 1 червня 2015 року, отже станом на зазначену дату (01 червня 2015 року) не діяла, положення Закону № 213 на неї не розповсюджуються. ОСОБА_2 норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, є чинною як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на теперішній час, у звязку з чим колегія суддів вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем було відновлено і з вказаної дати прокурори мають таке право.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури України умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначались статтею 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-XII (далі по тексту - ОСОБА_2 №1789-ХІІ).

Редакція Закону України Про прокуратуру №1789-ХП змінювалася, міняючи при цьому умови виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема наявності необхідного спеціального стажу та розміру пенсії.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 10 лютого 2015 року по справі №21-630а14.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, судом першої інстанції було правомірно визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 11.08.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку згідно довідки №18-340 від 07.08.2017 року, а також зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» з 11.08.2017 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 24 календарних місяці роботи згідно довідки №18-340 від 07.078.2017 року без обмежень її розміру.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2017р. по справі № 643/11574/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.