Справа № 2270/4302/11
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/4302/11
Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сторчака В. Ю. , Боровицького О.А.

при секретарі: Пачевській А.П.

за участю представників сторін:

апелянта - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.04.2011 року у справі за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протипранвими та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року відкрите акціонерне товариство «Управління будівництва Хмельницької АЕС» звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Славутської обєднаної державної податкової інспекції Хмельницької області в особі Нетішинського відділення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 від 12.03.2011 року.

Позовні вимоги заявник мотивував тим, що за наслідками проведення податковим органом документальної позапланової виїзної перевірки, останнім прийняті податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 12.03.2011 року, яким позивачу нараховано податок на прибуток у загальній сумі 45376,25 грн., в тому числі основний платіж в сумі 36301 грн., і штрафні (фінансові) санкції в сумі 9075,25 грн., та № НОМЕР_2 від 12.03.2011 року, яким позивачу нараховано податок на додану вартість у сумі 39282,50 грн., в тому числі основний платіж в сумі 36301 грн., і штрафні (фінансові санкції) в сумі 7856,50 грн.

Вказані податкові повідомлення рішення позивач вважав протиправними, оскільки вони прийняті на підставі висновків акту перевірки про те, що позивач здійснював фінансово-господарські операції з ТОВ «НСО УБ ХАЕС» від імені якого діяла не уповноважена особа і такі висновки відповідача є неправильними, так як ОСОБА_5, який підписував відповідні документи був уповноважений на такі дії рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «НСО УБ ХАЕС».

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 20.04.2011 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

19.10.2011 року на адресу суду надійшли письмові заперечення Славутської ОДПІ, у яких податковий орган посилається на правомірність висновків суду першої інстанції, водночас стверджуючи про необґрунтованість тверджень апелянта, у звязку з чим просить апеляційну скаргу ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.04.2011 року без змін.

У судовому засіданні представники апелянта вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, окремо посилаючись на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень рішень, оскільки останні базуються на помилкових висновках акту перевірки. Зокрема, представники апелянта звертали увагу суду на те, що ОСОБА_6, який підписував відповідні документи був уповноважений на такі дії рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «НСО УБ ХАЕС».

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апелянта - ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях та посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами Славутської ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» з питань проведення взаєморозрахунків ВАТ «УБ ХАЕС» з ВАТ «Будіндустрія», ТОВ «Будівельний альянс», ТОВ «НСО УБ ХАЕС», ЗАТ «Планета-БУД» за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року.

За результатами перевірки, посадовою особою податкового органу було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань проведення взаєморозрахунків ВАТ «УБ ХАЕС» з ВАТ «Будіндустрія», ТОВ «Будівельний альянс», ТОВ «НСО УБ ХАЕС», ЗАТ «Планета-БУД» за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року.

Актом перевірки встановлено, що апелянт в порушення п. п. 5.2.1 п. 5.2, п. п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28.12.1994 року завищив дані рядку 04.1 декларацій «Витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» за 3 квартал 2009 року на 144167 грн., крім того в порушення п. п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР позивач завищив податковий кредит з податку на додану вартість на суму 31426 грн., внаслідок включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість по товарно-матеріальним цінностям, податкові накладні по яких не відповідають вимогам до них та які підписані не повноважною особою.

На підставі акту перевірки посадовою особою відповідача прийняті податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 12.03.2011 року, яким товариству нараховано податок на прибуток у загальній сумі 45376,25 грн., в тому числі основний платіж в сумі 36301 грн., і штрафні (фінансові) санкції в сумі 9075,25 грн., і № НОМЕР_2 від 12.03.2011 року, яким позивачу нараховано податок на додану вартість у сумі 39282,50 грн., в тому числі основний платіж в сумі 36301 грн., і штрафні (фінансові санкції) в сумі 7856,50 грн.

Суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваної постанови та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що податковим органом відповідно до законодавства, яке діяло на дату виникнення правовідносин, цілком законно і правомірно прийняті податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 12.03.2011 року, яким позивачу нараховано податок на прибуток у загальній сумі 45376,25 грн., в тому числі основний платіж в сумі 36301 грн., і штрафні (фінансові) санкції в сумі 9075,25 грн., і № НОМЕР_2 від 12.03.2011 року, яким позивачу нараховано податок на додану вартість у сумі 39282,50 грн., в тому числі основний платіж в сумі 36301 грн., і штрафні (фінансові санкції) в сумі 7856,50 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку діям та рішенням податкового органу, колегія суддів виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основним аргументом яким обґрунтовує свою позицію податковий орган та який взятий за основу судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення є те, що оскільки ОСОБА_6, не мав права представляти інтереси ТОВ «НСО УБ ХАЕС» в тому числі підписувати від імені підприємства первинні документи, а також податкові накладні, ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» не мало права, знаючи про такі обставини формувати свої валові витрати, як це передбачено ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також формувати податковий кредит відповідно до п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

До вказаних тверджень колегія суддів ставиться критично з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Це означає, що правочин є нікчемним, якщо це прямо обумовлено в Законі.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України загальною підставою недійсності правочину є недотримання в момент укладення правочину вимог частин 13, 5 і 6 ст.203 ЦК України (яка встановлює умови дійсності правочинів).

Спеціальні підстави (статті 218235 ЦК України) конкретизують застосування загальних умов, встановлюючи особливості порядку визнання правочину недійсним.

Зокрема, відповідно до положень ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним, а відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Проаналізувавши вказані норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодних відомостей, з яких можна було б дійти висновку про нікчемність правочинів укладених між ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» та ТОВ «НСО УБ ХАЕС».

Так, судом першої інстанції встановлено, що між апелянтом та ТОВ «НСО УБ ХАЕС» укладено договір купівлі-продажу № 03/1-ДВ/09-хп від 06.01.2009 року, згідно якого ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» придбавало у вказаного підприємства продукцію на загальну суму 435400 грн., за період з січня по вересень 2009 року.

Судом першої інстанції також досліджено, що на підтвердження виконання договору виготовленні первинні документи, які стали підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій згідно вимог ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-14 від 16.07 1999 року, податкового обліку згідно вимог ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в тому числі і податкові накладні.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що субєкти господарювання самостійно визначають умови ведення господарської діяльності, економічної доцільності ведення тих чи інших господарських операцій. Визначення умови переходу права власності на товар, умов поставки товару є також правом сторін.

Згідно з п.4 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що валовий дохід є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого( нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або в нематеріальній формі.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 вказаної статті суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з п.п.5.3.9 п.5.3 зазначеної статті виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, основними вимогами до витрат, які передбачені в даному Законі: 1) їх мають підтверджувати первинні документи; 2) вони повинні бути "безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу"; 3) вони повинні бути сплачені. Тільки одночасне виконання цих трьох умов дає право включити витрачене до витрат підприємницької діяльності.

Що стосується витрат, не підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, то ст.11 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат до складу валових витрат.

Відтак, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, тобто документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пред'явлені до перевірки документи (видаткові та податкові накладні, податкові розрахунки, тощо) є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та повністю підтверджують факт здійснення операцій і, відповідно, право позивача на включення до складу своїх валових витрат вартості придбаних товарів, що у подальшому були використані при здійсненні господарської діяльності.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не наведено жодних обгрунтувань, які б вказували, у чому саме надані первинні фінансово-бухгалтерські документи не відповідають наведеним вимогам. Напроти, усі первинні документи з обліку господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «НСО УБ ХАЕС», зокрема податкові накладні оформлені належним чином, підписані та завірені печатками підприємств, що не заперечується податковим органом.

Так як виявлені актом перевірки порушення позивачем вимог Закону України "Про оприбуткування прибутку підприємства", що на думку податкового органу зумовило безпідставне включення до валових витрат витрати на отримання товарів, у звязку із безтоварністю операцій, позбавили позивача правових підстав на збільшення податкового кредиту за проведеними операціями, тому наступний висновок суду першої інстанції про завищення ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» податкового кредиту з ПДВ і порушенню положень Закону України "Про податок на додану вартість" теж є безпідставним.

Податковий кредит згідно пункту 1.7 статті 1 Закону України від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" - це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону про ПДВ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 тієї ж статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

А вимоги до податкової накладної визначені у п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ.

Таким чином Закон України "Про податок на додану вартість" визначає лише один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку зазначений Закон не передбачає.

Будь-яких інших беззаперечних та достатніх доказів, які б могли свідчити про неправомірність включення підприємством відповідних сум до складу валових витрат та формування податкового кредиту в матеріалах справи не міститься та відповідачем не надано, а згідно ч. 2 ст. 71 КАС України саме на нього покладено обовязок по доведенню правомірності прийнятого ним рішення.

При цьому колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що на можливість включення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства не впливає відсутність чи наявність повноважень у керівника контрагента права на підпис документів, оскільки дана обставина не може бути безумовною підставою для висновку про недійсність (фіктивність) укладених угод та не доводить наявність умислу в діях позивача на отримання податкової вигоди з таких операцій.

Відтак колегія суддів критично ставиться до висновків суду першої інстанції, що апелянт не мав права, знаючи про зазначені обставини формувати свої валові витрати, оскільки чинне законодавство не ставить дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобовязань платника у залежність від наявності чи відсутності повноважень у керівників контрагентів прав на підпис документів.

Діючим законодавством України не передбачений обовязок покупця перевіряти повноваження керівників свої контрагентів на вчинення тих чи інших дій. Відтак апелянт не може нести відповідальність за не виконання його контрагентом своїх податкових зобовязань, оскільки діючим законодавством така відповідальність не передбачена.

Крім того, самим податковим органом не заперечується наявність у ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС» всіх первинних документів, що підтверджують реальність здійснених господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції також наголошує на недоведеності самого факту того, що ОСОБА_6, не мав права представляти інтереси ТОВ «НСО УБ ХАЕС» як директор і відповідно підписувати від його імені первинні документи по господарських операціях, оскільки, як зясовано під час апеляційного розгляду, останній діяв від імені ТОВ «НСО УБ ХАЕС» не як директор, а як засновник підприємства.

Відтак, вказана особа підписуючи податкові накладні, діяла як представник на підставі акту вищого органу юридичної особи, якій збори учасників доручили діяти від імені товариства, що підтверджується протоколом №34 від 24.07.2011 року.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, сума присудження з бюджету на користь позивача судового збору підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.04.2011 року у справі за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протипранвими та скасування податкових повідомлень-рішень, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 від 12.03.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" 5 грн. 10 коп. судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "24" жовтня 2011 р. .

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_7

< Список > ОСОБА_8