Справа № 466/3828/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10619/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 2 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 30.05.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Львова, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 у справі № 466/2894/15-а на підставі виконавчого листа від 01.02.2016 про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 24 100,74 грн; зобовязати відповідачів негайно вчинити дії по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 у справі № 466/2894/15-а, згідно виконавчого листа від 01.02.2016 про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 24 100,74 грн. шляхом списання коштів з рахунків боржників та зобовязати Державну казначейську службу України нарахувати компенсацію ОСОБА_3 в розмірі 3 % річних від суми у 24100,74 грн за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі № 466/2894/15-а, виданому Шевченківським районним судом м. Львова 01.02.2016 на підставі рішення цього ж суду від 12.10.2015 за період з 01.08.2016 до 18.04.2017, і негайно виплатити нараховану компенсацію на особистий рахунок ОСОБА_3

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права. При цьому, суд проігнорував усі норми щодо обовязковості судового рішення, не дотримався принципів Конституції України та не врахував практику Європейського суду з прав людини. Апелянт зазначає, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

При апеляційному розгляді представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що в Державній казначейській службі України знаходиться виконавчий лист, виданий 01.02.2016 Шевченківським районним судом м.Львова у справі №466/2894/15-а на підставі рішення від 12.10.2015 про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 24100,74 грн., які були неправомірно стягнуто як нарахований податок на грошове забезпечення судді у відставці.

З копії відповіді на звернення за № 01-31/209 від 08.08.2016 (а.с. 13) видно, що Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова визнає факт необхідності виконання рішення суду у відповідності до п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників № 845 від 03.08.2011.

З матеріалів справи видно, що усі необхідні документи для виплати, скеровано листом за № 02-05/459 від 13.05.2016 до Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області.

Встановлено, що Державна казначейська служба України не має можливості виконання рішення суду за відсутності коштів, у звязку з чим його поставлено на чергу для отримання коштів за № 11315.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами здійснено всі необхідні дії для виконання судового рішення, а тому позов ОСОБА_3 є безпідставним.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року, який набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що виплата належних позивачу грошових коштів на підставі поданих виконавчих документів має здійснюватись у порядку черговості, а тому жодної протиправної бездіяльності з боку відповідача не має.

Окрім цього, з наявних у матеріалах справи доказів видно,що Державна казначейська служба України неодноразово зверталась до Міністерства фінансів України.

Відтак, органами Державної казначейської служби України вживалися заходи щодо належного виконання виконавчих листів у відповідності до повноважень таких органів, а тому невиконання вищевказаних виконавчих листів пов'язано не з бездіяльністю відповідача, а з огляду на відсутність належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року у справі №466/3828/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 12.12.2017