Справа № 308/10212/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11554/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5 про примусове видворення іноземця з України, -

встановив:

позивач Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 17.10.2017 звернувся з позовом до відповідача, у якому просив примусово видворити з України громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.10.2017 відповідач був виявлений та затриманий у складі групи осіб, мав намір незаконно перетнути кордон з України в Словаччину на ділянці Чопського прикордонного загону. Оскільки, відповідач 02.10.2017 втратив право на законних підставах перебувати на території України, у встановлений термін її не покинув, термін перебування не продовжив, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу при поверненні до країни походження, а також коштів достатніх для повернення до країни походження, або внесення застави немає, у зв'язку з чим, відповідач не в змозі самостійно залишити територію України та підлягає видворенню у відповідності до ч. 3 ст. 29, ч.ч. 1, 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.10.2017 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що в Україну приїхав легальним шляхом з метою гри у футбол в Одеському футбольному клубі, в який його запросили. Строк законного перебування в Україні не продовжив, оскільки збирався поїхати у країну Західної Європи і там легалізувати своє становище за допомогою свого друга, який мав допомогти законно перетнути кордон. На кордоні був затриманий 13.10.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у відсутності представника позивача.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.10.2017 прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Ужгород» був виявлений та затриманий громадянин Сенегалу ОСОБА_5 при спробі незаконного перетину державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність в'їзду відповідача на територію України є закордонний паспорт громадянина Республіки Сенегал серії НОМЕР_1 від 01.09.2015. Право перебувати на законних підставах на території України відповідач втратив 02.10.2017.

Як вбачається з пояснень відповідача, він хотів перетнути кордон з України в Словацьку Республіку.

У зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», було складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.10.2017.

Рішенням від 15.10.2017 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства вирішено громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_1 примусово повернути за межі України та враховуючи те, що він українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати правову допомогу у поверненні до країни походження немає, наявністю наміру будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України, із його слів на батьківщину повертатись не має бажання, тому з метою реалізації державної політики у сфері міграції його розміщено у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України та одночасно подано позов про примусове видворення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки відповідач не має законних підстав для перебування на території України, достатніх коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а тому підлягає видворенню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до ч. 6 ст. 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Іноземці та особи без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтями 30 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ ««Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VІ), ст. 13 Закону України від 7 червня 2001 року № 2491-ІІІ «Про імміграцію».

Згідно статті 30 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 26 Закону № 3773-VI. Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

З наведених вище правових положень Закону випливає, що примусове видворення з України іноземців чи осіб без громадянства проводиться лише на підставі винесеної за позовом уповноваженого суб'єкта владних повноважень постанови адміністративного суду, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове видворення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Вказаний обов'язок позивачем виконано, оскільки як вбачається із матеріалів справи 15.10.2017, начальником Чопського прикордонного загону затверджено рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, яким громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5 зобов'язано примусово повернути за межі України. Підставою для прийняття цього рішення стало те, що вказана особа 13.10.2017 була затримана за спробу незаконного перетину кордону з України в Словаччину, поза пунктом пропуску, у складі групи осіб.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими звернення позивача до адміністративного суду, з вимогами примусово видворити відповідача за межі території України, оскільки, відповідач на території України перебуває без законних підстав , у нього недостатньо коштів, які б давали можливість придбати проїзний документ, щоб покинути територію України, а тому є усі обгрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення його за межі України.

Відповідно до вимог ст. 31 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено судом першої інстанції, заборони, перелічені у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження, як і законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.

Відомостей про оскарження відповідачем рішення про примусове повернення за межі України матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутня у відповідача можливість самостійного повернення на Батьківщину, оскільки у нього відсутні кошти для легального повернення на територію Республіки Сенегал; відсутність документів на право перебування на території України; відсутність на території України родинних зв'язків; а також відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом, свідчать про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України та відповідач за отриманням статусу біженця не звертався і не є особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з чим, він підлягає видворенню.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги також і те, що відповідно до «Збірника інформації по країнах походження і юридичних матеріалів для використання в процедурі визначення статусу біженця», Республіка Сенегал не є країною, де вчиняються злочини проти осіб, при поверненні особи до країни походження його життю нічого не загрожує, а також те, що відповідач бажання реалізувати право на надання притулку в порядку, встановленому законом, не виявив, мав на меті перетин державного кордону з метою легалізувати своє перебування в країнах Європи, про що сам підтвердив у своїх письмових поясненнях та апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що громадянин Республіки Сенегал ОСОБА_5 не має можливості самостійного виїзду за межі України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність видворення за межі України в примусовому порядку громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року у справі № 308/10212/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Ухвала в повному обсязі складена 11.12.2017.