Справа № 809/1077/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/9689/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.

суддя Запотічний І.І.

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Урядко Р.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року у справі № 809/1077/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №161477-13 від 01 червня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачем 01 червня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення, яким йому визначено податкове зобов'язаня в сумі 25000 гривень за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік. Водночас, позивач вважав, що таке рішення податкового органу було неправомірним, оскільки вартість належного йому транспортного засобу, обчисленої відповідно до Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів є меншою ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно позивач, стверджує, що належний йому транспортний засіб не є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за №161477-13 від 01 червня 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач покликається фактично на доводи, які були ним було зазначено у запереченні до адміністративного позову. Відповідно, апеляційні доводи відповідача грунтуються на цитуваннях норм Податкового кодексу України. Крім, того на переконання відповідача суд першої інстанції необгрунтовано надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доводів відповідача, чим на його переконання порушив принципи закріплені у ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Представник відповідача у судовому засідання повністю підтримує вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необгрунтованими та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази у справі у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з врахуванням наступних обставин справи.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2. Дата першої реєстрації цього транспортного засобу - 23 травня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3.

01 червня 2017 року Головне управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області прийняло податкове повідомлення-рішення за №161477-13, відповідно до якого ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок в розмірі 25 000 гривень.

Скасовуючи рішення податкового органу, відтак задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначав, що у відповідності до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, визначальною умовою для обчислення транспортного податку з фізичних осіб є одночасна наявність у власності легкового автомобіля з року випуску якого минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Відповідно, з урахуванням визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача в даних правовідносинах транспортний засіб марки «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу, не є об'єктом оподаткування.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Транспортний податок, його платники, об'єкт оподаткування, база податку та податковий період визначено статтею 267 Податкового кодексу України..

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (підпункт 267.1.1 пункту 267).

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (підпункт 267.3.1 пункту 267.3).

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 267.5.1 пункт 267.5).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (підпункт 267.2.1 пункту 267.2).

Вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Отже, згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, визначальною умовою для обчислення транспортного податку з фізичних осіб є одночасна наявність у власності легкового автомобіля з року випуску якого минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Постановою Кабінету Міністрів України за №66 від 18.02.2016 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком (далі - Методика).

Згідно пункту 2 Методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку (пункт 4).

Ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану (пункт 5).

Аналогічними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: тип кузова (седан, універсал тощо); призначення (дорожні, позадорожні); тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо); робочий об'єм двигуна; привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні); тип коробки переключення передач; габаритні розміри; комплектація (пункт 6).

Коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів (пункт 11).

Коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується (пункт 12).

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2017 року становить 3 200 гривень.

Отже, враховуючи норми Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», середньоринкова вартість автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) станом на 1 січня податкового (звітного) року, на 2017 рік, повинна становити 1 200 000 гривень.

Згідно підпункту 14.1.163 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Відповідно до підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 колегії суддів встановлено, що транспортний засіб марки «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2, дата першої реєстрації - 28.05.2015 року є 2015 року випуску. Документів, які б підтверджували точну дату виготовлення вказаного транспорту сторони надати не змогли, а тому, з врахуванням вимог підпункт 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, датою виготовлення цього транспортного засобу слід вважати 01 січня 2015 року.

Відтак, станом на 01 січня 2017 року з дати року випуску вказаного вище транспортного засобу минуло два роки.

Суд встановив, що відповідно до відомостей, поданих позивачем, офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкова вартість транспортного засобу марки «AUDI Q7», об'єм двигуна 2967 куб. см., 2015 року випуску, становить 1 004 335 гривень.

Наведені вище обставини свідчать про те, що транспортний засіб марки «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу, не є об'єктом оподаткування, оскільки у даних правовідносинах недотримана умова для обчислення транспортного податку з фізичних осіб, а саме одночасна наявність у власності легкового автомобіля з року випуску якого минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Водночас, відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а твердження про відповідність належного відповідачу транспортного засобу обґрунтував виключно фактом включення відомостей про позивача та належний йому вказаний транспортний засіб до бази даних Державної фіскальної служби. Поряд з цим, підстави включення вказаних відомостей до бази даних Державної фіскальної служби відповідач також не обґрунтував.

Покликання апелянта на інформаційний лист ДФС України, який долучений відповідачем до матеріалів справи 11 грудня 2017 року підтверджує тільки той факт, що вищезазначений легковий автомобіль був об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році. Щодо 2017 року, даний лист інформації не містить.

Щодо тверджень відповідача про необґрунтоване надання переваги доводам позивача, та порушення принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що відповідач не спромігся в належний спосіб довести та обґрунтувати правомірність свого рішення, обмежившись при цьому лише наданням формальних заперечень, а тому твердження відповідача про порушення судом першої інстанції принципів адміністративного судочинства є необгрунтованими та вкрай непереконливими.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року у справі № 809/1077/17- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська