Справа № 761/21146/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
06 грудня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Глущенко Я.Б.,
суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Київського міського військового комісаріату на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року, -
ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпоряднику бюджетних коштів висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язати відповідача подати такий висновок та документи розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відмова Київського міського військового комісаріату з тих підстав, що позивач після проходження військової служби визнаний інвалідом другої групи після повторного проходження огляду, з причин отримання поранення (контузії) та наявності захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, є протиправною, а тому заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню.
З такими висновками суду не можна не погодитися.
Колегією суддів установлено, що в період з 21.11.1987 року по 18.05.1989 року позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та приймав участь у бойових діях.
Після проведеного первинного огляду позивача, який відбувся 25.02.2013 року, Голосіївська МСЕК встановила йому третю групу інвалідності з 19.02.2013 року по 01.03.2015 року. Причиною встановлення інвалідності, як вбачається з копії довідки, стало поранення, ЗЧМТ, контузія, які, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися військові дії.
При повторному огляді позивача, який відбувся 04.02.2015 року, йому встановлена друга група інвалідності з 03.02.2015 року до 01.03.2017 року. Причиною встановлення інвалідності зазначено таку що і при попередньому огляді.
При наступному огляді, який відбувся 27.04.2017 року, позивачу була встановлена друга група інвалідності з 01.03.2017 року довічно з тих же причин.
15 травня 2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття копій документів, які підтверджують його статус як інваліда війни ІІ групи та направлення таких і заяви на розгляд комісії до Департаменту фінансів МОУ для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Київський міський військовий комісаріат листом від 19.05.2017 року за №ВСЗ/880 відмовив у задоволенні заяви позивача на тій підставі, що первинне встановлення 3 групи інвалідності позивача відбулось 19.02.2013 року до набуття чинності новою редакцією статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому права на виплату одноразової грошової допомоги позивач не має. При цьому, в листі роз`яснено, що особам, які набули право на отримання одноразової грошової допомоги до 01.01.2014 року, виплата допомоги здійснювалась відповідно до законодавства, що діяло на день виникнення такого права, тобто відповідно до постанов кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284 та від 28.05.2008 №499, дія яких поширювалась на осіб, які звільнені з військової служби після 10 травня 2006 року.
Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 16, підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Відповідно до ч. 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно з пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок), одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.
Відповідно до пункту 2 Порядку особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
При цьому, зазначена норма не містить посилань на встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин під час первинного чи повторного огляду медико-соціальною експертною комісією.
Отже, оскільки інвалідність IІ групи позивачу встановлено після звільнення з військової служби та набрання чинності Законом України від 04 липня 2012 року №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, інвалідність настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право на отримання одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2014 року у справі № 21-446а14, від 21 квітня 2015 року у справі № 21-183а13.
Колегія суддів ураховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до уповноважених органів із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги при встановленні йому інвалідності ІІІ групи 25.02.2013 та отримав її.
Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, викладену у рішенні Верховного суду України від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14, відповідно до якої у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право на призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до ч.6 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Пунктами 13, 15 Порядку №975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Отже, відповідачем протиправно, усупереч вищенаведеним вимогам законодавства, не подано висновок та документи щодо виплати позивачу зазначеної вище одноразової грошової допомоги, у 15 денний строк.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що Київський міський військовий комісаріат не є уповноваженим органом на прийняття рішення щодо призначення чи відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, позаяк відповідач листом від 19.05.2017 року №ВСЗ/880 фактично надав оцінку праву позивача на отримання такої допомоги та відмовився направляти документи на розгляд ДФ МОУ, посилаючись на відсутність у позивача права на цю виплату.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.
Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова залишенню без змін, на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.
Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко