Справа № 820/4733/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 р.Справа № 820/4733/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О,

представника позивачів ОСОБА_1,

представників відповідача Іванюк Л.В., Голуб В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2017р. по справі № 820/4733/17

за позовом ОСОБА_4 , Громадянина Нігерії ОСОБА_11

до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі - ОСОБА_4 та громадянин Нігерії ОСОБА_11, звернулись до суду з адміністративним позовом до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення державної реєстрації народження спільної дитини громадянки України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина Нігерії ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням прізвища ім'я по-батькові дитини - ОСОБА_6 дата народження 07.09.2017 року з одночасним визнанням батьківства громадянином Нігерії ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію народження спільної дитини громадянки України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина Нігерії ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням прізвища ім'я по-батькові дитини - ОСОБА_6 дата народження 07.09.2017 року з одночасним визнанням батьківства громадянином Нігерії ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та видати свідоцтво про народження дитини.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Під час судового засідання представники відповідача підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивачів в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що судом першої інстанції було винесено законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка України ОСОБА_4 з громадянином Нігерії ОСОБА_11 в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

Відповідно до медичного свідоцтва про народження дитини № НОМЕР_1 дата видачі від 12.09.2017 року, ОСОБА_4 у пологовому будинку № 1 народила дитину (а.с. 30).

4 жовтня 2017 року позивачі звернулись до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зі спільною заявою про здійснення державної реєстрації народження спільної дитини на ім'я ОСОБА_6 яка народилася 07.09.2017 року у м. Харкові з одночасним визнанням батьківства громадянином Нігерії ОСОБА_11 та в подальшому отримання свідоцтво про народження дитини.

Одночасно позивачі надали до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області разом з заявою медичне свідоцтво про народження дитини для реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану № НОМЕР_1 та усі документи, визначені законодавством.

На своє звернення позивачі отримали від Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідь № 419/15.1-1-05-01-10 від 06.09.2017 року в якій зазначено, що державна реєстрація народження спільної дитини з одночасним визнанням батьківства громадянином Нігерії ОСОБА_11 не може бути проведена, у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують законність перебування громадянина ОСОБА_7 Республіки Нігерії ОСОБА_11 посилаючись на ст. 126 Сімейного кодексу України (надалі за текстом СК України).

При наданні вищезазначеної відповіді Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області виходив з того, що на підтвердження особи громадянина ОСОБА_7 Республіки Нігерії ОСОБА_11 був наданий паспорт, який не містить у собі будь-яких відміток про в'їзд на територію України або законність перебування на території України. Посвідки на постійне проживання іноземця на території України або тимчасового проживання іноземця на території України заявником не було теж надано. В зазначеній відповіді було повідомлено про те, що державна реєстрація народження новонародженої дитини можлива в день звернення відповідно до ст. 135 СК України.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивачі звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовляючи позивачам у державній реєстрації народження спільної дитини з одночасним визнанням батьківства громадянином Нігерії ОСОБА_11, діяв не на підставі, не у спосіб та не у межах повноважень передбаченими нормами законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI (надалі за текстом - Закон № 2398- VI), наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5 «Про затвердження Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян».

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" № 2398-VI від 01.07.2010 року визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Державну реєстрацію народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" № 2398-VI про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами.

Статтею 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" №2398-VI визначено, що у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо: 1) державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; 2) державна реєстрація повинна проводитися в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; 3) з проханням про державну реєстрацію звернулася недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

В ході розгляду адміністративної справи та дослідженні змісту листа Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.09.2017 року судом не встановлено, а з боку суб'єкта владних повноважень не доведено законного законодавчого підґрунтя відмови у державній реєстрації враховуючи зміст ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Частиною 2 статті 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" №2398-VI зазначено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв'язку з наявністю однієї з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.

Разом з тим, зміст листа Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.09.2017 року не містить посилання на ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження правила державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 затверджено правила державної реєстрації актів громадянського стану в Україні (надалі за текстом - наказ №52/5).

Відповідно до п. 2 розділу І наказу №52/5, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та інших актів законодавства. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 N 1064.

Згідно п. 6 Розділу І наказу №52/5, про факт державної реєстрації акту цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видаються відповідні свідоцтва про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть на бланках, виготовлених за зразками та їх описами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 N 1025 "Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Пунктом 9 Розділу І наказу №52/5, працівники органів державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язані додержуватись таємниці державної реєстрації актів цивільного стану. Відомості про національність, освіту, сімейний стан, а також адресу, дату і місце народження фізичної особи, які стали відомі працівнику органу державної реєстрації актів цивільного стану у зв'язку з державною реєстрацією акту цивільного стану, є конфіденційними і розголошенню не підлягають.

Розділом II наказу №52/5 визначені загальні норми державної реєстрації актів цивільного стану, а саме: 1. Державна реєстрація акту цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Пунктом 3 розділу ІІ наказу № 52/5 передбачено, що для державної реєстрації актів цивільного стану подаються документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації, а також паспорт громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства заявника, та посвідка на постійне чи тимчасове проживання або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України.

Згідно з п. 4 розділу ІІ наказу № 52/5 зазначено, що у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

Якщо орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв'язку з наявністю однієї з підстав, зазначених в абзаці першому цього пункту, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.

Також, розділом III пунктом 1 наказу 52/5 врегульовує порядок державної реєстрації народження фізичної особи та її походження. Зазначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Згідно з підпунктів 2 та 3 розділу ІІІ зазначено підстави для проведення державної реєстрації народження дитини, в тому числі медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Якщо батьки дитини не перебувають у шлюбі, то народження дитини може бути зареєстроване за місцем проживання особи, яка визнає себе батьком дитини, якщо із заявою про державну реєстрацію народження ця особа одночасно подає заяву про визнання батьківства.

Також, відповідно до пункту 12 розділу ІІІ наказу № 52/5 визначено, що одночасно із заявою про державну реєстрацію народження подаються та в актовому записі про народження зазначаються: а) паспорти або паспортні документи, що посвідчують особи батьків (одного з них). Якщо документ, що посвідчує особу одного з батьків, з поважних причин не може бути пред'явлений, то орган державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в державній реєстрації народження дитини. Відомості про другого з батьків у цьому разі зазначаються на підставі свідоцтва про шлюб. Дані про громадянство в актовому записі про народження та свідоцтві не заповнюються, про що робиться відповідний запис у графі "Для відміток" актового запису про народження. Надалі ці дані можуть бути доповнені відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану; б) паспорт або паспортний документ, що посвідчує особу заявника, у разі якщо державна реєстрація народження проводиться не батьками, а іншою особою; в) документ, який є підставою для внесення відомостей про батька дитини (свідоцтво про шлюб, спільна заява матері та батька дитини, заява матері). За відсутності свідоцтва про шлюб підтвердженням зареєстрованого шлюбу може бути відмітка про його державну реєстрацію в паспортах або паспортних документах матері та батька дитини. У графі "Підстава запису відомостей про батька" вказується одна з підстав: місце та дата державної реєстрації шлюбу, номер актового запису про шлюб; дата подачі спільної заяви батьків про визнання батьківства та проставляються підписи батьків; заява матері дитини та проставляється її підпис.

Пунктом 15 розділу ІІІ наказу № 52/5 передбачено, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства (додаток 2).

Порядок внесення до державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр) відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, а також установлює форми витягів з Реєстру та умови їх видачі визначено Інструкцією з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382 (далі - Інструкція з ведення Реєстру).

Згідно з пунктом 2.1.1 Інструкції з ведення реєстру, відомості актових записів про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану, а також дипломатичними представництвами та консульськими установами України, підлягають обов'язковому внесенню до Реєстру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання відповідача у його відповіді від 06.09.2017 року про можливість проведення державної реєстрації народження новонародженої дитини на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач у власній відповіді посилається на наявність спільної заяви батьків, а за таких обставин зазначене посилання Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області є помилковим.

Частини 5 ст. 55 Конституції України про права і свободи людини і громадянина захищаються судом визначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005.

Відповідно до положень статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про о безпідставну відмову у проведенні реєстрації новонародженої дитини позивачів за їх зверненням до відповідача.

В частині відхилення доводів апелянта колегія суддів враховує вимоги ст.ст.70,71 КАС України.

Так ст. 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, відповідно до п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2017р. по справі № 820/4733/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.