Справа № 810/1088/17
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2017 року №810/1088/17
Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач, Військова частина), в якому просить:

- стягнути компенсацію добових витрат у розмірі 1230,00 грн.;

- стягнути вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку позивача, що становить 7612,00 грн.;

- стягнути одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 76125,00 грн.;

- стягнути середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку у розмірі 68512,00 грн.;

- стягнути грошову компенсацію за недоотримане речове майно у розмірі 9490,90 грн.;

- стягнути індекс інфляції 10,9 відсотка за період з листопада 2016 року по червень 2017 року на суму позовних вимог у розмірі 17763,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи вказані вимоги, зазначив, що відповідно до наказу командира Військової частини від 08.11.2016 №233 він був виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, однак після видання вказаного наказу з позивачем не проведено розрахунок при звільненні, а тому, звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник відповідача позову не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях, а також зауважив, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки позивач дійшов хибних висновків, які не відповідають обставинам справи, щодо належності йому заявлених у позові до стягнення сум.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 вирішено розгляд даної адміністративної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно з витягом із наказу командувача Національної гвардії України (далі - НГУ) від 06.05.2016 №67о/с та розпорядженням начальника Північного Київського територіального управління від 10.05.2016 №1/21-3159 ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу, уклавши контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу. Контракт було укладено на п`ять років з 06.05.2016 року. Відповідно призначений офіцером (старшим інструктором) групи підготовки снайперів відділення з підготовки снайперів, з присвоєнням в порядку переатестації військового звання осіб офіцерського складу "майор".

На підставі витягу із наказу Військової частини від 11.05.2016 року №100, ОСОБА_1 , був зарахований в списки особового складу військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України та на всі види забезпечення і приступив до виконання обов`язків за посадою з 11.05.2016.

Відповідно до витягу із наказу командувача НГУ від 01.11.2016 №171о/с позивач був звільнений з військової служби достроково в запас Збройних сил України, на підставі п. "Г" ч. 6, ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У подальшому, на підставі витягу із наказу командира Військової частини від 08.11.2016 №233, позивач був виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років на військовій службі станом на 08.11.2016 складала: 20 років 11 місяців 06 днів - час служби в календарному обчисленні, 26 років 05 місяців 22 дні - час служби в пільговому обчисленні.

Згідно з довідкою Військової частини від 21.06.2017 №265, грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2016 року складає 33,33 грн., нараховане за звання.

Позивач зазначив, що після видання наказу Військової частини від 08.11.2016 №233 з ним не проведено у відповідності до вимог законодавства розрахунок при звільненні, а тому, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 4 Закону України "Про Національну гвардію України" визначено, що Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що згідно з частиною другою статті 124 Конституції України суди вирішують будь-які індивідуальні трудові спори щодо оплати праці в порядку, передбаченому главою XV Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), за вибором працівника безпосередньо або після попереднього розгляду в комісії по трудових спорах (далі - КТС). Вимоги про оплату праці декількох або групи працівників, у тому числі заявлені в їхніх інтересах уповноваженими на це законом органами, не можуть бути об`єднані в одному провадженні через відсутність необхідної для цього спільності предмета позову.

Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача, що спірні правовідносин не можуть регулюватись нормами законодавства про оплату праці, в тому числі КЗпП, а отже, в даному випадку слід застосовувати спеціальні норми законодавства України.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації добових витрат у розмірі 1230,00 грн., суд зазначає наступне.

Суд встановив, що в період з червня по вересень 2016 року позивач вибував у службові відрядження в інший населений пункт, для несення служби на охоронюваних об`єктах. На вказані відрядження командиром Військової частини видавались відповідні накази: від 16.06.2016 №127, від 30.06.2016 №136, від 13.07.2016 №146, 17.08.2016 №173, 14.09.2016 №193. В подальшому підрозділом стройової служби військової частини № НОМЕР_1 НГУ виписувались відповідні відрядні посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , які він здавав при поверненні в той же підрозділ Військової частини.

В обґрунтування відсутності у позивача права на отримання компенсації добових витрат відповідач посилається на те, що позивачем не доведено факту звернення з рапортом до керівництва Військової частини про їх виплату, а також звертає увагу, що перебування у відрядженні не зобов`язує роботодавця виплачувати добові витрати.

Однак, суд вважає, що зазначені доводи відповідача є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" (далі - Постанова №98) затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Пункт 5 Постанови №98 регламентує, що підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами (у разі відрядження за кордон - у національній валюті держави, до якої відряджається працівник, або у вільно конвертованій валюті) як аванс для здійснення поточних витрат. Аванс може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Залишок коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, установи, організації, що їх видали (у разі відрядження за кордон - у грошових одиницях, в яких було видано аванс), у встановленому законодавством порядку.

Разом з тим, пункт 15 розділу 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон Затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011, №362), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 березня 2011 року за №410/19148, (далі - Інструкція №59) регламентує, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98.

Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Пункт 1 Розділу II Інструкції №59 визначає, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник строку й мети відрядження.

Згідно з пунктом 4 Розділу II Інструкції №59, кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98.

Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. За відсутності наказу добові витрати не виплачуються.

Указаними нормами законодавства чітко визначено, що невиплата добових витрат можлива тільки за однієї умови, а саме за відсутності наказу про відрядження. Вказані накази на відрядження були видані керівництвом Військової частини, а відтак подача рапорту на відшкодування не передбачена чинним законодавством. А також встановлено, що подача авансових звітів про використання коштів, може мати місце тільки у випадку отримання авансу для здійснення поточних витрат.

Зазначене підтверджує, що позивач має право на отримання компенсації добових витрат при відрядженні, а отже, позовна вимога про стягнення з Військової частини компенсації добових витрат у розмірі 1230,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 76125,00 грн., суд зазначає таке.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд встановив, що на підставі витягу із наказу командира Військової частини від 08.11.2016 №233, позивач був виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років на військовій службі станом на 08.11.2016 складала: 20 років 11 місяців 06 днів - час служби в календарному обчисленні, 26 років 05 місяців 22 дні - час служби в пільговому обчисленні.

Відповідно до довідки Військової частини від 21.06.2017 №265, грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2016 року складає 33,33 грн., нараховане за звання.

Згідно з пунктом 1.2 Розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014№638 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам" (далі - Інструкція №638), грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 37.1 Розділу XXXVIІ Інструкції №638 та частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідач не надав суду доказів виплати одноразової грошової допомоги та всіх видів забезпечення після виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини.

Згідно з довідкою Військової частини від 24.04.2017 №196, розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 під час перебування на військовій службі становила 7612,50 грн.

Беручи до уваги наявність у позивача вислуги 20 років 11 місяців 06 днів, а також інші вимоги пункту 37.1 Розділу XXXVIІ Інструкції №638 та частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в розмірі 76125,00 грн. (7612,50 грн. - місячне грошове забезпечення / 2 = 3806,25 грн. Х 20 - вислуга років), а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку у розмірі 68512,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1.7. Розділу І Інструкція №638, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку у розмірі 68512,50 грн. (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку (7612,50 грн. - місячне грошове забезпечення позивача X 9 місяців невиплати грошового забезпечення (з 08.11.2016 по 08.08.2017), що належало позивачу) є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку позивача, що становить 7612,00 грн., суд зазначає таке.

Оскільки спірні правовідносини регулюють та встановлюють спеціальні норми законодавства, які не передбачають виплату при звільненні військовослужбовця вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного грошового забезпечення, то посилання позивача на статтю 44 КЗпП, як наявності такого права, суд вважає необґрунтованим, а тому в задоволенні такої вимоги необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за недоотримане речове майно у розмірі 9490,90 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9-1 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, пункт 2 постанови КМУ від 16 березня 2016 №178 "Про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Постанова №178) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки, що є виключним переліком осіб.

Пунктом 3 Постанови №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, яке наступає у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Постанови №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Суд встановив, що заяву з приводу зазначених обставин позивач направив до Військової частини ще 07.03.2016, що підтверджується відповідною квитанцією.

Разом з тим, пунктом 5 Постанова №178 встановлено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Головним управлінням Національної гвардії, на 1 січня поточного року, та оформляється, згідно встановленого додатком, зразка.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених МВС на відповідний рік (пункт 6 Постанови №178).

Згідно з довідкою Військової частини від 20.03.2017 №11, сума вартості речового майна, що належить до видачі майора ОСОБА_1 складає 9490,90 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з Військової частини грошової компенсації за недоотримане речове майно у розмірі 9490,90 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення індексу інфляції 10,9 відсотка за період з листопада 2016 року по червень 2017 року на суму позовних вимог у розмірі 17763,00 грн., суд зазначає таке.

Пунктом 1.9 Інструкції №638 встановлено, що індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Абзацом шостим пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до довідки Головного управляння статистики у м. Києві за період з листопада 2016 року по травень 2017 року включно склав 110,9 відсотка, отже величина приросту індексу споживчих цін склала 10,9 відсотка.

Таким чином, суд вважає, що сума індексації невиплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 16934,07 грн. (155358,40 грн. - сума грошового забезпечення, що підлягає виплаті позивачу X 10,9 відсотка - величина приросту індексу споживчих цін: 100 відсотків).

Ураховуючи зазначене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 компенсацію добових витрат у розмірі 1230 (тисячу двісті тридцять) грн. 00 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 76125 (сімдесят шість тисяч сто двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68512 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 50 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за недоотримане речове майно у розмірі 9490 (дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) грн. 90 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з листопада 2016 року по червень 2017 року в розмірі 16934 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 07 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.