Справа № 816/2026/16
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 грудня 2017 р. Справа № 816/2026/16
Суддя Харківського апеляційного адміністративного суду Бартош Н.С., розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 816/2026/16

за позовом Вищого навчального закладу Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. задоволено позов Вищого навчального закладу Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішення.

На зазначену постанову суду Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області подала апеляційну скаргу.

Як свідчать письмові докази, що містяться в матеріалах справи, копію постанови суду першої інстанції від 05.12.2016 р. відповідач отримав 12.12.2016 року, що підтверджується провідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 66), а апеляційна скарга була подана засобами поштового звязку до суду першої інстанції 17.10.2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 186 КАС України.

У звязку з цим, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 р. апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у звязку з пропуском строку на подання апеляційної скарги та ненаданням доказів чи обґрунтувань на підтвердження поважності причин пропуску такого строку) та на підставі ч. 3 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у звязку з несплатою судового збору) та наданий для усунення недоліків тридцятиденний строк з моменту отримання ухвали, для надання заяви про поновлення строку із зазначенням підстав для його поновлення і квитанції про сплату судового збору.

Копію ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду 31.10.2017 р. про залишення апеляційної скарги без руху апелянт отримав 08.11.2016 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 р. від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування про поновлення строку на подання апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що ним вже оскаржувалася постанова суду від 05.12.2016 р., але ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 р. апеляційну скарга залишалася без руху, у звязку з несплатою судового збору, а 21.02.2017 р. ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду відмовлено відповідачу у відстроченні сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу. Після повернення апеляційної скарги у відповідача не було можливості оскаржити рішення суду, у звязку з накладення арешту на рахунки та відсутністю відповідного фінансування.

Суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі Устименко проти України.

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача поважних причин для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

З наведеного вище вбачається, що строк на апеляційне оскарження може бути поновлений судом лише у випадку наявності поважних причин, які обєктивно перешкоджали особі реалізувати своє процесуальне право на оскарження судового рішення.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 5 лютого 2016 року суддям адміністративних суддів рекомендовано враховувати під час ухвалення рішень у справах відповідної категорії Аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", в якому зазначено, зокрема, що обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для звільнення від сплати судового збору та вказані аргументи не є підставою для відстрочення його сплати.

При цьому, Європейський суд з прав людини від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі зазначив, що вимога сплати зборів судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Після повернення апеляційної скарги у лютому 2017 р. і до моменту подання повторної апеляційної скарги у жовтні 2017 р. відповідачем не вчинялося дій щодо апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. При цьому, сама по собі відсутність бюджетних асигнувань, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Таким чином, доводи щодо причин пропуску на апеляційне оскарження постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р., не можуть бути визнані судом як поважні. З урахуванням наведених вище обставин, відсутність бюджетних асигнувань також не може слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору, а тому у задоволенні клопотання Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про відстрочення справи судового збору слід відмовити.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 189 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Зважаючи на викладене вище, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись абз. 2 ч. 4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про відстрочення справи судового збору - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 816/2026/16 за позовом Вищого навчального закладу Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня отримання її копії, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1