Справа № 815/4232/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4232/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Федусика А.Г.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України про визнання незаконною бездіяльності, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України про визнання незаконною бездіяльності, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки позивач оскаржує бездіяльність державного виконавця під час виконання рішення суду, який видав виконавчий документ по цивільній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст.2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 4 ч.1 ст 107 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву ст. 17 КАС України розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами абзацу першого п. 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження. При цьому судам слід звертати увагу на те, що до цивільної юрисдикції належать лише спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень, ухвалених загальними судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність державного виконавця відносно не реалізації автомобіля в межах виконавчого провадження з виконання виконавчих листів № 755/13436/13-ц від 19.06.2013 року, виданих Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 229,40 грн. судового збору, 2103,16 грн. витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом та заборгованості за кредитним договором в сумі 173472,60 грн.

Приписами ст. 383 ЦПК України встановлено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 384 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Тобто, з вказаного вбачається, що оскільки виконавчий лист був виданий судом на виконання рішення по цивільній справі, то відповідно, і даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено відсутність підстав для відкриття провадження у справі та її розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

При цьому, необхідно зазначити, що аналогічна правова позиція по даному спірному питанню була викладена і Верховним Судом України по справі №6-3077цс15 від 24.02.2016р.

Отже, за таких обставин, враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні питання щодо підсудності даної справи не допустив, вірно встановив предмет позову та надав належної правової оцінки спірним правовідносинам та, в подальшому, правомірно відмовив у відкритті провадження по даній справі. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу судді окружного суду - без змін.

Керуючись, ст.ст. 197, 199, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В.Яковлєв