Справа № 750/9381/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/9381/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, у якому просила визнати дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання неправомірними; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату її щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням для обчислення 1/12 частини допомоги на оздоровлення в сумі 1466,67 згідно довідки Апеляційного суду Чернігівської області від 26.04.2017 року №7-37/44 з дати її звернення до відповідача.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальна допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, із таким висновком не можна погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи убачається, що позивач є суддею Апеляційного суду Чернігівської області у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% суддівської винагороди, яке призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

11.05.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням 1/12 допомоги на оздоровлення, на підставі довідки Апеляційного суду Чернігівської області від 26.04.2017 № 7-37/44.

02 червня 2017 року відповідач відмовив у такому перерахунку, посилаючись на те, що законні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням 1/12 допомоги на оздоровлення відсутні.

Уважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Поняття суддівської винагороди, визначене ч. 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

В силу положень ст. 136 Закону № 1402 та ст. 134 Закону № 2453-VI, суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Стаття 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI передбачає, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

02 червня 2016 року прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді у відставці виплачується за його вибором щомісячне довічне грошове утримання, у максимальному розмірі 90% заробітної плати (суддівської винагороди) судді, яка обчислюється з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Тобто, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Отже, законодавством, чинним станом на час призначення щомісячного грошового утримання позивачу, так і чинним на час звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою про здійснення перерахунку, було передбачено чіткий перелік складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та відповідно щомісячного довічного грошового утримання судді.

При цьому, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди.

Таким чином, з урахуванням того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

При цьому, колегія суддів уважає помилковими посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-70а15, позаяк зазначений правовий висновок стосується включення допомоги на оздоровлення до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія. При цьому, вказана справа та правовий висновок у ній не стосується питання щодо включення допомоги на оздоровлення до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Отже, з огляду на норми діючого закону Пенсійний фонд правомірно відмовив позивачу в проведенні такого перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі поданої позивачем заяви та наданої довідки з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

А тому, постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що прийнята за наслідками перегляду постанови, прийнятої у скороченому провадженні.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддя О.Є. Пилипенко