Справа № 804/6859/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 р. Справа № 804/6859/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі судового засідання Курілові Ю.Ю.
представника відповідача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,-
23.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особаГоловне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо не оформлення паспорту громадянина України неповнолітній дочці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі паспортної книжечки;
- зобовязати ОСОБА_5 районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі паспортної книжечки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у зв'язку з досягненням донькою ОСОБА_4 чотирнадцятирічного віку звернулися із спільною заявою до ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про видачу паспорта громадянина України виключно у формі паспортної книжечки, а не у формі ID-картки, форма якої, на їх думку, не є паспортом та не є його єдиним зразком. ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 12.10.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було повідомлено, що видача паспорта громадянина України (зразка 1994 року) у вигляді книжечки є неможливим у звязку із відсутністю вказаних бланків та запровадженням з 1 листопада 2016 року нового порядку видачі паспорту громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Позивач вважає, що відмова відповідача видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки порушують права та законні інтереси неповнолітньої ОСОБА_4, оскільки не оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, через її релігійні переконання, призводить до негативних наслідків та обмежують її права.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю. Додатково пояснив, що дії відповідача щодо відмови видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки є незаконними, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач - ОСОБА_5 районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в поданих запереченнях на адміністративний позов позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що законодавством передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» з 1 листопада 2016 року припиняється. Стосовно Положення про паспорт громадянина України далі «Положення» затверджені Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-ХІІ, згідно якого позивач просить документувати його дочку додатково повідомляє, що згідно з п. 2 Положення, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення шістнадцятирічного віку. ОСОБА_4 в інтересах якої виступає позивач, на момент звернення із заявою про видачу паспорту громадянина України (11.10.2017 року) не досягла 16-ти річного віку, у звязку із чим, вимоги про видачу їй паспорту зразка 1994 року, є безпідставними.
В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на їх необгрунтованість.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подав до суду письмові заперечення в яких зазначив про те, що ОСОБА_5 районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області були дотримані всі вимоги діючого законодавства щодо розгляду звернення позивача та його неповнолітньої доньки про видачу паспорту громадянина України зразка 1994 року, у звязку із чим, у задоволенні позову слід відмовити.
В судовому засіданні представник третьої особи просила у задоволенні позову відмовити посилаючись на його безпідставність.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії I КИ № 204986, копія якого залучено до матеріалів справи (а.с.9).
11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися із спільною заявою до ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про видачу паспорта громадянина України виключно у формі паспортної книжечки (а.с.10).
ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 12.10.2017 ОСОБА_4 повідомлено, що всі територіальні підрозділи ДМС України у Дніпропетровській області повністю забезпечені обладнанням для виготовлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, а тому, видача паспорта громадянина України (зразка 1994 року) у вигляді книжечки, є неможливим.
Вважаючи відмову в оформленні та видачі паспорту неповнолітній ОСОБА_4 протиправним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-III (далі - Закон № 2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Відповідно до статті 5 Закону №2235-III постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина (далі Положення №2503-XII).
Згідно з пунктами 1, 2, 3 Положення № 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492 VI (далі Закон України №5492 VI), документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Як зазначено у преамбулі Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», цей Закон визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обовязки осіб, на імя яких видані такі документи.
Відповідно до абз.1 частини 1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту , обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформляються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Згідно з абз. 3 ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до п.6, п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значені: ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (паперів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо: імя особи прізвище, імя та по батькові фізичної особи.
Згідно з п. 14 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», до Реєстру вноситься така інформація про особу: 14) додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу.
Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України .
Відповідно до ч.3. ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.
Як зазначено у п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: безконтактний електронний носій імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, повязаних з вертифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках передбачених законом
Згідно з ч.4. ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому субєкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобовязаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими субєктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону. До паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім'я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово "відмова". Паспорт громадянина України містить написи українською та англійською мовами, а також напис українською мовою: "Паспорт громадянина України є власністю України". До безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, який досяг вісімнадцятирічного віку, вносяться засоби електронного цифрового підпису в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
До безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, вноситься додаткова (змінна) інформація.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів.
На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України».
Пунктом 2 вказаної постанови визначено, що з 01.01.2016 року запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII.
Пунктом 3 цієї постанови встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.
До безконтактного електронного носія вноситься додаткова змінна інформація, передбачена Законом.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права суд зазначає, що законодавством встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, а у формі книжечки може бути виготовлено інший документ залежно від змісту та обсягу інформації.
При цьому, за приписами частини другої вказаної статті Закону, кожен громадянин України незалежно від віку зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному цим Законом.
Судом встановлено, що на день звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із заявою про видачу паспорту громадянина України у формі книжечки (11.10.2017 року), ОСОБА_5 районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області був забезпечений обладнанням для виготовлення паспорта громадянина України у вигляді картки, та не здійснював оформлення та видачу паспорту громадянина України зразку 1994 року.
Крім того, з наданого відповідачем ОСОБА_7 перевірки бланків суворої звітності та суворого обліку від 25.11.2016 року, складеного комісією у складі посадових осіб ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, станом на 25.11.2016 року бланки паспортів зразку 1994 року у відділенні були відсутні.
Суд також зазначає, що відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов'язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов'язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Згідно з ст.2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» законодавство України про свободу совісті та релігійні організації. В Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.
Відповідно до ст.4.Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» рівноправність громадян незалежно від їх ставлення до релігії. Громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов'язків. Заміна виконання одного обов'язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Як зазначено ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Таким чином суд робить висновок, що оскільки відповідно до ч.2 Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» кожен громадян України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобовязаний отримати паспорт громадянина України, то позивач не може відмовитись від виконання обовязку отримати паспорт посилаючись на релігійні переконання. Жодних виключень з цього обовязку ані ст.35 Конституції України, ані ст.21 зазначеного Закону не містять.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідачів обов'язку оформити та видати ОСОБА_4 паспорт громадянина України у вигляді книжечки у звязку із релігійними переконаннями.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення
В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України неповнолітній дочці - ОСОБА_4 у вигляді книжечки, діяв у відповідності до норм Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанови Кабінету Міністрів України прийнято від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», у звязку із чим, підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відсутні.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до вимог ч.2 ст.94 КАС України.
Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 20.11.2017 року.

Суддя ОСОБА_8