Справа № 820/4770/17
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. № 820/4770/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Чернишука К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2017 № Ф-508-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на нього поширюються вимоги частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а тому він звільнений від сплати єдиного внеску та вважає, що вимога Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-508-17 від 31.10.2017 є протиправною.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що, відповідно до положень частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, фізичні особи-підприємці, якщо вони є пенсіонерами за віком, або інвалідами, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому, відповідач вказав на те, що позивач, як особа, якій призначено пенсію в разі втрати годувальника, скористатись пільгою не може, а тому, просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 17.12.2007 року взята на облік як фізична особа-підприємець та 26.10.2017 року знята з обліку, перебувала на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного внеску) та є пенсіонером за віком, інвалідом другої групи, отримує пенсію в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та отримує щомісячну компенсацію сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 52 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Матеріалами справи встановлено, що у травні 2016 року на підставі заяви позивача про звільнення її від сплати єдиного внеску як інваліда другої групи, відповідачем зменшено нарахування по єдиному внеску на 12493,83 грн.

17 листопада 2016 року відповідачем направлено позивачу вимогу про сплату боргу по єдиному внеску на суму 1898,16 грн.

16 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДФС у Харківській області з заявою щодо неправомірного нарахування заборгованості по єдиному внеску (а.с. 16).

При розгляді документів доданих до заяви, відповідач встановив що позивач отримує пенсію у разі втрати годувальника та листом № 3836/М/20-40-13-07 від 12.09.2017 повідомив позивача, що відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, фізичні особи-підприємці, якщо вони є пенсіонерами за віком, або інвалідами, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу та вказано на те, що особи, яким призначено пенсію в разі втрати годувальника, скористатись пільгою не можуть. Також, у листі зазначено, що станом на 06.09.2017 року в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 лічиться заборгованість в сумі 14391,99 грн. (за IV квартал 2013 року, I-IV квартали 2014 року, I-IV квартал 2015 року, I-III квартали 2016 року) (а.с.6-8).

Судом встановлено, що 31.10.2017 року Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-508-17, якою встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 14391,99 грн. (а.с. 56)

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування урегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI.

Зокрема, згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування сплачується в обов'язковому порядку, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При цьому, як визначено частиною четвертою цієї ж статті, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи із системного аналізу вказаних положень статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", законодавцем виділяються дві окремі умови за яких особи, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Це, зокрема, особи, які:

- є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу;

- є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, звільняються від сплати єдиного внеску за себе за умови, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу з часу досягнення ними віку з якого призначається пенсія за віком або за умови якщо вони є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу - з моменту настання вказаних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та отримує щомісячну компенсацію сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 52 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Головного пенсійного фонду України у Харківській області № 1224 від 18.07.2017 року.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 є пенсіонером "за віком" та є інвалідом другої групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою, виданою Червонозаводською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією (а.с.11-12).

Суд звертає увагу на ту обставину, що пункт 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не встановлює, конкретно який вид пенсії повинна отримувати особа для того, аби бути звільненою від обов'язку сплати єдиного соціального внеску: основну чи додаткову; виключно одну або хоча б одну в числі інших. Також ця норма не зазначає, відповідно до якого саме Закону така пенсія чи соціальна допомога повинна нараховуватись, що, на думку суду, вказує на можливість розширеного тлумачення зазначеної норми.

Слід зазначити також, що у вказаній нормі відсутнє відсилання до будь - якого іншого конкретно визначеного Закону або норми цього ж Закону, де міститься перелік видів пенсій чи соціальних допомог, отримання яких звільняє особу від обов'язку сплати єдиного внеску.

Для усунення зазначеної юридичної невизначеності суд вважає за необхідне застосувати конституційний принцип верховенства права, який закріплений в ст.8 КАС України, де встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідності дотримуватись принципу правової визначеності.

У справі "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства" (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейським судом з прав людини було вказано на те, що "однією з вимог, яка випливає зі словосполучення "встановлений законом", є передбачуваність. Норму не можна вважати "законом", якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях".

У іншому своєму рішенні від 18.12.2008 року у справі "Новік проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону", у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь - який ризик свавілля".

Також розуміння правової визначеності в законодавстві сформульоване Конституційним Судом України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, в якому зазначається, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі" (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини).

Таким чином, редакція пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яка була чинною на час прийняття оскаржуваної вимоги, не забезпечує єдиного та виключного розуміння обсягу закріпленого у ній правила.

Зважаючи на це, суд виходить з буквального синтаксично-логічного розуміння та тлумачення цієї норми, що передбачає, що закріплене у ній юридичне правило поширюється на позивача, оскільки він є інвалідом, який отримує пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та отримує щомісячну компенсацію сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 52 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, вимога податкового органу про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску № Ф-508-17 від 31.10.2017 року на суму 14391,99 грн. за таких обставин є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки від такого обов'язку ОСОБА_1 звільнена в силу вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та свого статусу інваліда та яка отримує передбачену Законом пенсію.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 17, 50, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2017 № Ф-508-17.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова набрала законної сили 11 грудня 2017 року.

Суддя А.С. Мороко