Справа № 716/1192/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 716/1192/17

Головуючий у 1-й інстанції: Сірик І.С.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

07 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання неправомірних рішень та дій,

В С Т А Н О В И В :

У липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо незарахування до спеціального стажу період її роботи з 06.07.1987 року по 01.10.1996 року у Первомайській міській дитячій лікарні Луганської області на посаді медсестри;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до спеціального стажу період її роботи з 06.07.1987 року по 01.10.1996 року у Первомайській міській дитячій лікарні Луганської області на посаді медсестри;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту її звернення, тобто з 28.12.2016 року, та провести відповідні виплати.

Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2017 року - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 28.12.2016 року звернулась до відповідача із заявою призначення пенсії за вислугу відповідно до положень п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 02.02.2017 року за № 645/02 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до положень п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного стажу роботи, оскільки згідно поданих нею документів останній складає лише 20 років 1 місяць 1 день.

Одночасно позивачу пояснено, що період її роботи з 06.07.1987 року по 01.09.1996 року у Первомайській міській дитячій лікарні Луганської області на посаді медсестри не враховано до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров'я, передбачених "Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, так як запис про звільнення її з роботи завірено печаткою, що не відповідає нормам Інструкції № 643 від 18.10.1993 року "Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів", зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.10.1993 року за № 164.

Окрім того, пенсійний орган повідомив позивача про неможливість врахування довідки Первомайської багатопрофільної міської лікарні від 03.03.2015 року №2 за даний період, оскільки м. Первомайськ Луганської області згідно переліку, який затверджено розпорядженням Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р, відноситься до населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років, з 01 квітня 2016 по 31 березня 2017 не менше 26 років, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - 26 років 6 місяців.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи визначено трудову книжку.

Положеннями ст. 39 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно матеріалів справи у трудовій книжці ОСОБА_2 НОМЕР_1 містяться записи №№ 3-5, які вчиненні Первомайською міською дитячою лікарнею про період її роботи з 06.07.1987 року по 01.10.1996 року, один з яких (за №5) завірений печаткою з реквізитами СРСР (а.с.10).

Зокрема, зі змісту вказаних записів у трудовій книжці позивача вбачається, що остання, починаючи з 06.07.1987 року працювала у Первомайській міській дитячій лікарні на посаді дільничної медсестри педіатричної дільниці.

Наказом від 12.09.1994 року № 86 ОСОБА_2 була переведена на посаду шкільної медсестри.

01.10.1996 року наказом № 69 позивач була звільнена із займаної посади у зв'язку зі зміною місця проживання.

Відтак, судова колегія вбачає всі підстави вважати, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про її роботу у спірний період, які оформлені згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

В даному випадку, слід звернути увагу на те, що запис № 5 про звільнення позивача від 01.10.1996 року завірено печаткою, тому ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу ОСОБА_2 у період з 06.07.1987 року по 01.10.1996 року.

Та обставина, що установа не змінила свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Аналогічну правову позицію викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.02.2017 року у справі 275/415/16-а .

Окрім того, ні постанова Верховної Ради України від 11.05.1992 року "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII, ні Інструкція про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України від 18.10.1993 року № 643, не містять жодних положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни.

Разом з тим, згідно матеріалів справи, позивачем на підтвердження стажу її роботи у період з 06.07.1987 року по 01.10.1996 року у Первомайській міській дитячій лікарні надавались відповідачу Довідка від 03.03.2015 року за № 2, видана Первомайською багатопрофільною міською лікарнею, копії наказів від 06.07.1987 року № 90 про прийняття на посаду дільничної медсестри та від 23.09.1996 року № 68 про звільнення з посади шкільної медсестри у зв'язку зі зміною місця проживання.

Проте, вказані документи відповідачем враховані не були оскільки м. Первомайськ Луганської області згідно Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2017 року № 1085-р, відноситься до населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

В даному випадку, судова колегія апеляційної інстанції критично ставиться до наведених доводів апелянта, оскільки розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" прийнято Кабінетом Міністрів України 07.11.2014 року, в той час як накази, надані позивачем в підтвердження факту перебування нею у трудових відносинах з Первомайською міською дитячою лікарнею у спірний період, датовані 1987 та 1996 роками відповідно, тобто до ухвалення Кабінетом Міністрів України розпорядження № 1085-р.

Щодо наданої позивачем Довідки від 03.03.2015 року за № 2, виданої Первомайською багатопрофільною міською лікарнею, то в даному випадку судова колегія, в розрізі встановлених обставин справи, вважає, що враховуючи наявні відомості трудової книжки, які підтверджують стаж роботи позивача у період з 06.07.1987 року по 01.09.1996 року у Первомайській міській дитячій лікарні Луганської області, вищевказана довідка не є обов'язковою для підтвердження її права на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" вбачається, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Таким чином підсумовуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо не зарахування позивачу у спеціальній стаж роботи за період з 06.07.1987 року по 01.10.1996 роки у Первомайській міській дитячій лікарні.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.