Справа № 751/7325/17
Суддя: Маслюк Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/7325/17
Провадження №2-а/751/382/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Маслюк Н.В.,

при секретарі Дасюк Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Чернігів про визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Чернігів про визнання протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови здійснити перерахунок призначеної пенсії у розмірі 86% розміру заробітної плати працюючої посадової особи органу місцевого самоврядування, виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у інформації від 26 липня 2017 року №С-392, виданої Новозаводською районною у місті Чернігові радою; зобов'язання відповідача, починаючи з 26.05.2017 року, відповідно до ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення мені пенсії), здійснити (провести) перерахунок пенсії у розмірі 86% суми заробітної плати працюючої посадової особи органу місцевого самоврядування, з врахуванням підвищення заробітної плати відповідно до Постанови КМУ від 24.05. 2017 року № 353 « Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України», виходячи із розміру усіх складових заробітної плати, з яких сплачується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та які зазначені у інформації від 26.07.2017 року № С-392, виданої Новозаводською районною у м. Чернігові радою, та виплатити недоотриманий розмір пенсії з урахуванням вже виплачених сум пенсії; стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 02.01.2010 року отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу» у розмірі 86% від суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Зазначає, що на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.06.2016 року відповідачем проведено перерахунок її пенсії. Вказує, що 27.07.2017 року вона звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у звязку з постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року №353 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України». Однак, відповідач відмовив у перерахунку пенсії. Вважає дане рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, в звязку з порушенням її соціальних прав щодо пенсійного забезпечення і незаконного звуження конституційних гарантій, оскільки, відповідно до чинних на час призначення пенсії нормативно-правових актів, а саме Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями), Постанови КМУ «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» №865 від 31.05.2000 року, вона має право на перерахунок пенсії в звязку із підвищенням розміру заробітної плати державного службовця відповідної посади.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника управління, а також надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.24).

Після перерви, від позивача надійшла заява про продовження розгляду справи без її участі та додаткові письмові пояснення (а.с.35-37).

Відповідно до ч. 1 ст.41 КАС України після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.01.2010 року перебуває на обліку в Чернігівському обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України, який є правонаступником УПФУ в місті Чернігові, і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в розмірі 86 % суми заробітної плати.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 27.07.2017 року про проведення перерахунку пенсії, у звязку із підвищенням з 25.05.2017 заробітної плати працюючих державних службовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року №353 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України», додавши довідку про заробітну плату, видану Управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 09.08.2017 року №пі-12 (а.с.34).

Згідно протоколу Чернігівського обєднаного Управлінні Пенсійного фонду України від 08.09.2017 року №179146 ОСОБА_1 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії (а.с.32-33).

Позивач просить провести перерахунок пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року №353 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України". Проте, вказаною постановою визначено тільки схеми посадових окладів на посадах працівників органів місцевого самоврядування. Вказана постанова не встановлює ані права проведення перерахунку пенсії державним службовцям, ані порядку (механізму) його проведення.

До 01.06.2015 року пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснювалось у порядку, визначеному законодавством про державну службу.

10.12.2015 року прийнято Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016 року.

У зв'язку з набуттям чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- XII втратили чинність, в тому числі і норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 ЗУ «Про державну службу» віл 10.12.2015 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України «Про державну службу» був чинним як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, неконституційним не визнавався.

Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не передбачено таких підстав перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати державних службовців.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких законодавчих актів» з постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року виключено пункт 4.

На час звернення позивача до суду та вирішення спору постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (зі змінами і доповненнями) втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови КМУ від 14.09.2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення осіб», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01.05.2016 року. Таким чином, посилання позивача на нормативні акти, які втратили чинність жодним чином не обґрунтовує законність заявлених позовних вимог.

Отже, враховуючи приписи статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 (заява подана 27.07.2017 року), тобто після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, Управлінням обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Доводи позивача щодо необхідності, при вирішенні питання про наявність у особи права на перерахунок раніше призначеної пенсії, застосовувати положення Закону, який діяв на момент призначення пенсії, Управління вважає необґрунтованим, оскільки право на призначення пенсії та право на перерахунок пенсії не є тотожними за юридичним змістом і підстави їх виникнення є різними. Оскільки такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, на момент звернення позивача до Управління, не існувало, то Управління обґрунтовано вказало на відсутність у позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, Управління, як суб'єкт владних повноважень, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відносно посилань позивача на положення ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до існуючих законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, Управління вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних комунальних та приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають бути не нижчими від прожиткового мінімуму встановленого законом.

За змістом ст. 22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

При вирішенні спірних правовідносин, необхідно врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Велигора проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж поки не ставиться під сумнів сама сутність права на соціальний захист.

Крім того у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю саме з наведених вище мотивів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.69-72, 158-163, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.1 ст. 8, ч.3 ст. 22, ч.1 ст. 58 Конституції України, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Чернігів про визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Маслюк