Справа № 489/5392/16-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/5392/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Потапчука В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва перерахувати та поновити їй виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат як не працюючому пенсіонеру та дитині війни на визначений нею банківський рахунок, оскільки їй припинено виплату пенсії за віком у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги було задоволено частково.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з 01 листопада 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з даною постановою суду пенсійний орган подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що згідно із засвідченою нотаріально копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2 від 24.02.1994 року ОСОБА_1 з 01.02.1994 року призначено пенсію за віком як матері інваліда дитинства, посвідчення містить найменування рай(міськ)соцзабезу «Центральний», область «Миколаїв».

Позивач має громадянство України згідно паспорту НОМЕР_1 з консульськими відмітками про прийняття на консульський облік в державі Ізраїль 08.10.1997 року та про реєстрацію постійного місця проживання в державі Ізраїль.

20 вересня 2016 року представник надіслав поштою нотаріально засвідчену заяву до відповідача про перерахунок та поновлення пенсії з 07 жовтня 2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни.

Листом управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва від 28.09.2016 року №227-ч-01 представнику позивача повідомлено про відсутність законних підстав для поновлення пенсії в зв'язку із відсутністю місця реєстрації позивача в Україні, а також подання заяви представником особи за довіреністю, який не може вважатись законним представником.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції за станом на дату призначення пенсії позивачу з 01.02.1994 року) пенсійне забезпечення за цим Законом провадиться органами соціального забезпечення.

За змістом статті 2 Закону України від 22 грудня 1998 року №329-XIV «Про проведення у Автономній Республіці Крим, Дніпропетровській, Донецькій, Закарпатській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Харківській, Хмельницькій областях та місті Києві експерименту з призначення пенсій органами Пенсійного фонду України», який діяв до 31 грудня 2001 року, пенсії у Автономній Республіці Крим, Дніпропетровській, Донецькій, Закарпатській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Харківській, Хмельницькій областях та місті Києві на період проведення експерименту призначаються районними, міськими і районними у містах відділами Пенсійного фонду України.

Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 року №1828 «Про забезпечення проведення експерименту з призначення пенсій органами Пенсійного фонду у Автономній Республіці Крим, Дніпропетровській, Донецькій, Закарпатській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Харківській, Хмельницькій областях та м. Києві» постановлено Міністерству праці та соціальної політки забезпечити проведення органами праці та соціального захисту населення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і здійснення їх передачі органам Пенсійного фонду в регіонах, у яких проводиться експеримент згідно з цією постановою.

На підставі статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону №2981-III від 17.01.2002 року) призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

На запит суду першої інстанції управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради листом від 28.09.2017 року №8590/09.02-11 повідомлено, що архівна пенсійна справа ОСОБА_1 в архівних книгах не значиться, а отже до архіву не надходила.

Отже з огляду, що відповідальність за передачу пенсійної справи органами праці та соціального захисту населення органам Пенсійного фонду України покладено на суб'єктів владних повноважень, відсутність пенсійної справи позивача не може бути підставою для відмови у поновлення пенсії, оскільки пенсію позивачу було призначено у 1994 році органом соціального захисту населення Центрального району м. Миколаєва, що підтверджується копією пенсійного посвідчення ОСОБА_1, а станом на день звернення із заявою про поновлення пенсії питання оформлення документів для її виплати здійснювалось управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва.

Згідно частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На підставі частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Зазначений закон не містить обмежень на подачу заяви про поновлення пенсії представником пенсіонера - заявника.

За змістом пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Враховуючи, що право на пенсію включає: право на призначення, право на перерахунок та право на поновлення, та за своєю правовою природою право на призначення пенсії і його реалізація є більш широким поняттям ніж поновлення виплати пенсії, та враховуючи, що законодавство не містить прямих обмежень щодо можливості представництва у вказаних правовідносинах, суд приходить до висновку, що заява про поновлення пенсії може подаватися представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачується тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

На підставі статті 152 частини 2 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втрачають чинність з 7 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Отже, позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Такої позиції притримується Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 25.06.2015 (К/800/18966/15).

Оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» допускає подання заяви про призначення (перерахунок) пенсії через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, і не містить обмежень щодо подання заяви про поновлення виплати пенсії через представника, посилання відповідача на відсутність особистого звернення позивача та відсутність законного представництва його інтересів представником за довіреністю є необгрунтованими.

Таким чином, із 07.10.2009 року відсутні норми законодавства, на підставі яких може бути припинено виплату пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном, позивачу має бути поновлено виплату пенсії, а тому в частині зобов'язання поновити виплату пенсії за віком позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про перерахунок пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до пункту 13.1. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013, № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року у справі № 489/5392/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: В.О. Потапчук