Справа № 807/576/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11147/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Гулида Р.М. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2017р. в адміністративній справі за позовом Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» до ОСОБА_1 Держпраці у Закарпатській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю,-

В С Т А Н О В И Л А:

27.04.2017р. позивач ОСОБА_2 сільськогосподарське підприємство /КСП/ «Руськополівське» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати винесену відповідачем ОСОБА_1 Держпраці у Закарпатській обл. постанову № 07-15-020/134-101 від 28.03.2017р. про накладення штрафу; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору (а.с.4-6, 108-112).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2017р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.121-125).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач КСП «Руськополівське», який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.130-134).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час судового розгляду не встановлено факту простою працівника ОСОБА_3 у період з 01.06.2013р. по 20.05.2015р., жодних доказів на підтвердження існування цієї обставини в матеріалах судової справи немає, при цьому не підтверджено існування умов та/або обставин, які зумовили зупинення роботи цього працівника. На спростування факту простою апелянтом представлено табель обліку робочого часу, в яких обліковано кількість робочих днів та відпрацьованих годин працівниками підприємства. Також суд не встановив факту повідомлення працівником КСП «Руськополівське» ОСОБА_3 про початок його простою; не зясував тої обставини, що простій стався не з вини працівника.

В порушення вимог процесуального закону в матеріалах справи є відсутніми належні та допустимі докази існування обставин, з якими повязується накладення штрафу відповідно до постанови відповідача № 07-15-020/134-101 від 28.03.2017р.; відповідачем всупереч ч.2 ст.71 КАС України не надано жодного доказу згідно з предметом доказування на підтвердження існування обставин, які наведені у спірній постанові, як підстава для накладення штрафу.

Водночас, судом не обґрунтовано відступу від правових позицій Верховного Суду України, чим не дотримано вимоги ч.1 ст.244-2 КАС України; не надано належної правової оцінки доводам позивача і не вказав мотивів на обґрунтування залишення постанови про накладення штрафу в силі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Також на розгляд апеляційного суду надійшло 13.12.2017р. клопотання позивача про відкладення судового розгляду справи.

Разом з тим, вказане клопотання належить відхилити, оскільки відповідно до 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Окрім цього, будь-яких підтверджуючих документів щодо захворювання (без вказівки конкретної особи) та важкого фінансового становища позивача (повідомлений про час розгляду справи 24.11.2017р. а.с.143, його представник 21.11.2017р. а.с.145) апеляційному суду не представлено, через що таке клопотання слід вважати необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, упродовж 07.03.2017р.-10.03.2017р. посадовими особами відповідача ОСОБА_1 Держпраці у Закарпатській обл. здійснено позапланову перевірку КСП «Руськополівське», за наслідками якої складено Акт перевірки № 07-15-020/134 від 10.03.2017р. додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.75-78).

Вказана перевірка проведена з приводу звернення ОСОБА_3 до Тячівської місцевої прокуратури, яке було скеровано за належністю до ОСОБА_1 Держпраці у Закарпатській обл. (а.с.72, 73-74); також розглядувана перевірка здійснена на підставі направлення № 162 від 06.03.2017р. на перевірку та за наявності згоди Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці № 2183/4.3/4.2-ДП-17 від 24.02.2017р.(а.с.115).

Висновками перевірки встановлено КСП «Руськополівське» є правонаступником прав і обовязків державного підприємства «Руськополівське» (а.с.94-98).

Заявник ОСОБА_3 працював у КСП «Руськополівське» з 01.04.2011р. (наказ № 4/1 від 01.04.2011р.) по 20.05.2015р., звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату (наказ № 2/5 від 20.05.2015р.) (а.с.92-93).

За період з квітня 2011 року включно по травень 2013 року ОСОБА_3 нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 6593 грн. 24 коп. ОСОБА_4 них: у 2011 році 427 грн. 10 коп., у 2012 році 5116 грн. 14 коп., у 2013 році 1050 грн. (з січня по травень).

Вказані в місяцях виплати проводилися одним платежем; у відомостях виплати заробітної плати та видаткових касових ордерах не вказана дата виплати та порядковий номер.

З червня 2013 року по день звільнення 20.05.2015р. нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_3 не проводилася.

При цьому, керівником підприємства не забезпечено достовірний облік виконуваної ОСОБА_3 роботи за період з червня 2013 року по день звільнення 20.05.2015р., відсутні табелі обліку використання робочого часу ОСОБА_3 за період з 01.06.2013р. по 20.05.2015р.

У поданій 01.04.2011р. ОСОБА_3 заяві про прийняття на роботу відображено, що він просить прийняти його на роботу трактористом з оплатою праці на умовах неповного робочого дня та неділі, однак при цьому не визначено кількості годин та робочих днів (а.с.91).

Наказом № 4/1 від 01.04.2011р. ОСОБА_3 прийнятий на роботу різноробочим, йому встановлено режим роботи на умовах неповного одногодинного робочого дня та одноденного робочого тижня (понеділок) з посадовим окладом в розмірі 1200 грн. (а.с.92).

Керівник КСП «Руськополівське» не проводив нарахування та виплату двох третин тарифної ставки окладу, встановленого ОСОБА_3 за період простою з 01.06.2013р. по 20.05.2015р., що виник не з його вини.

Наведеними діями позивачем порушені вимоги ст.113 КЗпП України та ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці».

Згідно письмових пояснень керівника КСП «Руськополівське» ОСОБА_4 працівник ОСОБА_3 не виходив на роботу, через що табель обліку робочого часу на нього не вівся; також у звязку з кримінальною справою за крадіжку майна, постійними скаргами у правоохоронні органи вказаного працівника неможливо було звільнити, що розцінювалося б як переслідування (а.с.78).

28.03.2017р. відповідачем ОСОБА_1 Держпраці у Закарпатській обл. винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 07-15-020/134-101, згідно якої за непроведення нарахування та невиплату двох третин тарифної ставки встановленого ОСОБА_3 розряду (окладу) за період простою з 01.06.2013р. по 20.05.2015р., що виник не з його вини, та є порушенням вимог ч.1 ст.113 КЗпП України, застосовано на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України до позивача штраф в розмірі 32000 грн. (а.с.7-9).

Вирішуючи наведений спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно з ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Аналіз матеріалів проведеної перевірки вказує на те, що висновки відповідача про недотримання позивачем вимог ч.1 ст.113 КЗпП України ґрунтується на зясованих та підтверджених під час перевірки сукупності обставин, а саме:

а) працівник ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з КСП «Руськополівське» протягом 01.04.2011р. - 20.05.2015р.;

б) упродовж 01.06.2013р. - 20.05.2015р. нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_3 не проводилася;

в) підприємством не забезпечено обліку робочого часу працівника ОСОБА_3 за період з червня 2013 року по день звільнення 20.05.2015р.;

г) протягом часу невиходу на роботу працівник ОСОБА_3 не був звільнений з причин, які письмового наведені керівником підприємства.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил (ч.1 ст.142 КЗпП України).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку визначаються права і обов'язки працівників і адміністрації, визначається час початку і закінчення роботи, зобов'язання адміністрації організувати облік явки на роботі і залишення роботи тощо.

Тобто питання необхідності присутності або відсутності на роботі працівників у разі простою може бути вирішено у Правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано кваліфікована вищеописана ситуація як простій; при цьому будь-яких доказів про те, що цей простій мав місце з вини працівника позивачем не представлено.

Відповідно до ч.2 ст.113 КЗпП України про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політки України № 257/06/187-07 від 23.10.2007р. «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

В даному випадку не представлено попередження працівника про простій, підприємством не складені акт простою та не винесено наказ про присутність або відсутність на роботі під час простою. При цьому обовязок належного оформлення простою покладений законом на роботодавця (відповідача).

Разом з тим, за відсутності належного обліку робочого часу, тривалого періоду трудових відносин ОСОБА_3 з підприємством, впродовж якого його робочий час не обліковувався та жодним чином не оплачувався, відсутності притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за прогул, наведений випадок слід вважати простоєм. Також у подальшому ОСОБА_3 звільнений з роботи за скороченням штату, а не з інших підстав.

Саме наведені обставини мають визначальне значення для такої кваліфікації, а відсутність дотримання процедурних питань оформлення простою не спростовує такого висновку.

Разом з тим, позивачем подані акти про відсутність ОСОБА_3 на роботі протягом упродовж 01.07.2013р. - 20.05.2015р. (а.с.10-28) і табелі обліку використання робочого часу за липень 2013 року травень 2015 року, відповідно до яких ОСОБА_3 перебував у прогулі (позначка «П»), відпустці (позначка «В») або був відсутнім з дозволу адміністрації (позначка «А»).

Наведені документи слід оцінювати критично, оскільки такі документи не були представлені під час перевірки.

Відповідно до абз.4 ч.1 ст.11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарського нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Також табелі обліку використання робочого часу містять недоліки через суттєві неточності в табелюванні святкових та вихідних днів (а.с.150), а також останні особою (ОСОБА_5А.), яка не вказана серед працюючих упродовж квітня 2014 року - травня 2015 року.

Оскільки КСП «Руськополівське» не проведено нарахування та виплати двох третин тарифної ставки встановленого ОСОБА_3 розряду (окладу) за період простою з 01.06.2013р. по 20.05.2015р., що виник не з його вини, тому позивачем не забезпечено дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, відповідачем правомірно на підставі вимог абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України притягнуто позивача до відповідальності за допущені порушення норм законодавства про працю і накладено штраф в розмірі 32000 грн.

Додатково колегія суддів враховує, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затв. постановою КМ України № 96 від 11.02.2015р., є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п.4 Положення про Головне управління (ОСОБА_1) Державної служби України з питань праці в області, затв. наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015р., ОСОБА_1 Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб ОСОБА_1 Держпраці (п.49).

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р. (із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України № 55 від 03.02.2016р.).

Відповідно до абз.2 п.2 цього Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпрацї чи її територіального органу.

Штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники.

Відповідно до п.п.6, 7 згаданого Порядку про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено.

Розгляд справи здійснено з участю директора КСП «Руськополівське» ОСОБА_4

Отже, постанова № 07-15-020/134-101 від 28.03.2017р. про накладення штрафу винесена уповноваженою посадовою особою ОСОБА_1 Держпраці у Закарпатській обл., з врахуванням норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р., та на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП,

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими відповідач обґрунтував наявність порушень позивачем законодавства про працю, а відтак покладених в основу оскаржуваної постанови про накладення штрафу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2017р. в адміністративній справі № 807/576/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8