Справа № 2а/0270/3163/11
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/3163/11
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: < Довідник > ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: Марчаку А.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6

< ОСОБА_2 >

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Поділлявторметал" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Поділлявторметал" до Державної податкової інспекції у м.Вінниці про скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Поділлявторметал" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Вінниці про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 06.01.2011 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.08.2011 року в задоволенні адміністративного позову ПАТ "Поділлявторметал" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 26.08.2011 року з підстав, викладених в апеляційній скарзі ( а.с.207-210). Зокрема, апелянт вказує на те, що податкове повідомлення-рішення №/0 від 06.01.2011 року, є таким, що не відповідає вимогам чинного податкового законодавства України. На підставі викладеного, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили з підстав, викладених в поданому запереченні та просили колегію суддів залишити постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.01.2011 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ "Поділлявторметал" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо здійснення фінансово-господарської діяльності при формуванні податкового зобов'язання з ТОВ "Вторпівдень" та податкового кредиту з ПП "Априммет" за період з 01.03.2010 року по 01.08.2010 року, наслідки якої відображені в акті № 4318/2330/33587480 від 20.12.2010 року. Зокрема, у вказаному акті перевірки, податковим органом зафіксовано порушення позивачем пп. 7.4.1 п.7.4 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" в частині завищення суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з березня 2010 року по серпень 2010 року на загальну суму 4699413 грн. Вказані порушення виникли у зв"язку з тим, що договори укладені між позивачем та ПП "Априммет", на думку податкового органу, є нікчемними і ПАТ "Поділлявторметал" не має правових підстав для відображення даних господарських операцій в податковому обліку.

На підставі вказаного акту перевірки, ДПІ у м.Вінниці прийнято податкове повідомлення-рішення /0 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах за основним платежем 4699413 грн., за штрафними санкціями 1174853 гри., всього на загальну суму 5874266 грн.

Суд першої інстанції погодився з позицією відповідача та відмовив в задоволенні позову ПАТ "Поділлявторметал" з тих підстав, що господарські операції здійснені позивачем не спричинили реального настання правових наслідків, а тому відповідно до ст. 215, ч. 5 ст. 203 ЦК України такі правочини є недійсними, а відтак суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже є нікчемними (ст. 228 ЦК України), є відсутність факту передачі товару від контрагентів, оскільки відсутні товарно-транспортні накладні, які є первинними документами, та які б підтверджували право власності на придбаний товар. Оскільки позивачем при проведенні перевірки не було надано інших документів, окрім договорів з ПП "Априммет" , що підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання металобрухту, суд першої інстанції вважає, що угоди укладені між позивачем та його контрагентом ПП "Априммет" укладені без мети настання реальних наслідків

Колегія суддів не може погодитись з позицією суду І інстанції та вважає, що останній дійшов помилкового висновку відносно того, що договори укладені позивачем з ПП "Априммет" укладені без мети настання реальних наслідків виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Це означає, що правочин є нікчемним, якщо це прямо обумовлено в Законі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України загальною підставою недійсності правочину є недотримання в момент укладення правочину вимог частин 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним, а відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Так, суд 1-ої інстанції в судовому рішенні, вказує на те, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

Згідно п.п.7.4.5. п.7.5 ст.7 ЗУ "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами).

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначив, що правочини позивача з ПП "Априммет" підтверджені податковими накладними, які містять всі реквізити, передбачені п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 165 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення". Позивач на момент здійснення господарських операцій знаходився на податковому обліку як платник ПДВ, його свідоцтво про державну реєстрацію платника ПДВ на час здійснення цих господарських операцій не було анульоване, правочини з цим суб'єктом господарювання, а також первинні бухгалтерські та податкові документи не визнані у встановленому чинним законодавством України порядку недійсними.

Тобто, зважаючи на це, є однозначним висновок відносно того, що правочини - договори укладені між позивачем та ПП "Априммет" є дійсними, оскільки норма закону, яка б прямо вказувала на недійсність таких договорів з підстав зазначених в акті перевірки відсутня.

Оскільки в основу акту перевірки і, відповідно, донарахування податку на додану вартість, лягло саме визнання податковим органом правочинів недійсними, висновки суду 1-ої інстанції є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Зважаючи на те, що рішень суддів, які б набули законної сили, щодо визнання договорів недійними немає, суд 1-ої інстанції ухвалив оскаржувану постанову з порушенням норм матеріального права.

Що стосується висновку відносно того, що позивачем безпідставно та неправильно сформовано податковий кредит суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 ЗУ "Про податок на додану вартість" - податковий кредит визначений як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.п. 7.2.6 п. 7 ст. 7 ЗУ "Про податок на додану вартість" - податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх утримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. А згідно п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 5 ЗУ "Про ПДВ" - датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними ( п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ "Про ПДВ".

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість»- податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням, податку.

На підставі викладеного у позивача виникло право на формування податкового кредиту з дати отримання податкових накладних.

Як встановлено, податкові накладні, видані ПП "Априммет" відповідають нормам Закону України "Про податок на додану вартість", а відтак, позивач мав право на формування податкового кредиту.

Крім того, суд 1-ої інстанції дійшов до висновку про неправомірність формування податкового кредиту позивачем виключно на підставі аналізу товаро-транспортних накладних та актів приймання металобрухту, що суперечить нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Як вказано вище підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна. При цьому Закон України "Про податок на додану вартість" не вказує на те, що податковий кредит нараховується на підставі товаро-транспортних накладних, актів тощо, а також не зазначає про те, що за відсутності таких документів податковий кредит не може бути нараховано.

Згідно п.п. 7.2.6 п. 7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" - податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх утримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Таким чином, оскільки згідно ЗУ "Про податок на додану вартість" товарно-транспорті накладні та акти здачі-приймання не є підставою для нарахування податкового кредиту, висновок суду першої інстанції про необхідність наявності таких документів для такого нарахування, суперечить нормам матеріального права.

Суд 1-ої інстанції в обґрунтування свого рішення вказує на те, що позивачем не надано для проведення перевірки товарно-транспортних накладних та інших товарів, що свідчать про транспортування товарів, а, тому позивач не мав права на нарахування податкового кредиту.

Проте, актом перевірки № 4318/2330/33587480 від 20.12.2010 року підтверджується, що для перевірки було надано товарно-транспортні накладні в повному обсязі. Акт перевірки не містить посилань відносно того, що товарно-транспортні накладні відсутні, а, відтак, висновки суду 1-ої інстанції не відповідають матеріалам справи. Крім того, вказані товарно-транспортні накладні були надані для огляду в судовому засіданні в суді першої інстанції.

З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що основною підставою відмови в задоволенні позову є недоведеність позивачем реального здійснення господарських операцій між позивачем та ПП "Априммет".

Проте, під час апеляційного розгляду, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав вважати господарські операції, здійснені між позивачем та ПП "Априммет" фіктивними виходячи з наступного.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" зазначає, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, судом 1-ої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не було взято до уваги документів, що підтверджують зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі ПАТ "Поділлявторметал". Зокрема дана обставина в повній мірі підтверджується довідкою по рахунку позивача від 29.09.2011 року (копія міститься в матеріалах справи), з якої вбачається, що позивачем здійснювалася оплата поставленого ПП "Априммет" лому чорних металів. Перерахування позивачем на рахунок ПП "Априммет" вартості поставленого лому чорних металів свідчить про фактичне здійснення господарських операцій, оскільки призвели до зміни майнового стану позивача. Зміна майнового стану позивача у даному випадку проявляється у тому, що оплата вартості поставленого лому чорних металів проводилася виключно за рахунок грошових (майнових) ресурсів позивача, що, відповідно, призводило до їх зменшення.

Також, суд 1-ої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, безпідставно не прийняв до уваги тієї обставини, що відповідачем як при проведенні перевірки, так і під час судового розгляду не було встановлено та підтверджено тієї обставини, що ПП "Априммет" не мало права видавати податкові накладні, з огляду на анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість тощо. Наявність в ПП "Априммет" дійсного (не анульованого) свідоцтва платника податку на додану вартість підтверджує фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ПП "Априммет".

Також про фактичне здійснення господарських операцій свідчить рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2011 року, що яким вирішено стягнути з ПП "Априммет" на користь ПАТ "Поділлявторметал" кошти в сумі 58112,31 грн. Даним судовим рішенням встановлено наявність господарських операцій і, відповідно, встановлено обов'язок ПП "Априммет" належного виконання господарських зобов'язань.

Проте, надані позивачем як під час проведення перевірки так і в суді першої інстанції документи, а саме: договори - які є дійсними в розумінні ст. 215 ЦК України, податкові накладні, видані ПП "Априммет", що відповідають нормам Закону України "Про податок на додану вартість", акти приймання металобрухту, що підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання металобрухту; довідкою по рахунку позивача від 29.09.2011 року та рішенням Господарського суду Одеської області від 19.09.2011 року повністю спростовують доводи податкового органу щодо фіктивності господарських операцій. Вказані документи повністю відповідають вимогам що ставляться до первинних документів у ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", яка передбачає, що вони мають фіксувати факти здійснення господарських операцій.

Крім того, позивач та його контрагент ПП "Априммет" на час здійснення господарських операцій були наділені спеціальною податковою правосуб'єктністю учасників господарської операції (наявність реєстрації платниками податку на додану вартість, наявність в керівних підприємств повноважень на підписання договорів, актів, накладних тощо.

Виходячи з цього, суд приймає до уваги надані позивачем документи, як доказ фактичних витрат здійснених позивачем, оскільки вони складені на виконання вимог відповідного договору та засвідчують фактичне його виконання.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не доведено вказаних в акті перевірки порушень, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність прийняття податкового повідомлення-рішення №/0 від 06.01.2011 року.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у звязку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Поділлявторметал" задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Поділлявторметал" до Державної податкової інспекції у м.Вінниці про скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 06.01.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 3,40 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "24" жовтня 2011 р.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_2

< Список > ОСОБА_3

Копія вірна

Секретар: