Справа № 160/413/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10856/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 160/413/17 за позовом ОСОБА_2 до Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

06.07.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі ОСОБА_3), просив визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобовязати ОСОБА_3 призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту досягнення пенсійного віку.

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 05.10.2017 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що лише у 2017 році позивачу видали уточнюючі довідки у яких зазначено про час роботи на підприємстві ВАТ Локачинське РВП «Родючість» та про реорганізацію їх правонаступників. 14.06.2017 позивач повторно звернувся в Пенсійний фонд уже з додатковими документами, однак у призначені пенсії було відмовлено у звязку з тим, що ще у 2014 році відмовлено у призначені пенсії і цю відмову можна оскаржити до суду. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звернувся до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення йому пенсії на пільгових умовах, 28.01.2014 відмовлено в задоволенні заяви, про що позивач повідомлений 13.06.2014. Відтак, суд першої інстанції вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав відразу після відмови в задоволенні його заяви, тобто 13.06.2014. Оскільки позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а тому дійшов висновку про залишення такої без розгляду.

Суд апеляційної інстанції з такі висновки суду першої інстанції вважає передчасними з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 після досягнення 55 років, вважаючи, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у 2014 році звернувся із заявою в ОСОБА_3 щодо призначення пенсії, надавши копію трудової книжки, довідки від 01.10.2013 №218, від 08.10.2013 №220, №221, №222, №223, №224.

За результатом розгляду поданої позивачем заяви Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області прийняла Рішення від 28.01.2014 №10/613 про відмову в зарахуванні до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи трактористом з 02.01.1980 по 19.01.2004 (а.с.6).

ОСОБА_3 від 14.02.2014 №275/02-30 ОСОБА_2 повідомлено, про результати розгляду наданих позивачем документів та рішення Комісії від 28.01.2014 №10/613 (а.с.9).

13.06.2014 на звернення ОСОБА_2 ОСОБА_3 повідомило, що згідно поданих документів загальний трудовий стаж становить 32 роки 17 днів, пільговий стаж відсутній, оскільки Рішенням Комісії від 28.01.2014 №10/613 відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи тракториста у ВАТ Локачинське РВП «Родючість» з 02.01.1980 по 10.01.2004 у звязку з тим, що первинними документами не підтверджено безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції, а також наданні послуг по агрохімічному обслуговуванню колгоспів, радгоспів та інших підприємств (а.с.8).

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що виконуючи вказівки працівників пенсійного фонду неодноразово звертався до керівництва правонаступників райобєднання «Сільгоспхімія» з проханням видати уточнюючу довідку. В подальшому позивач отримав довідки про час роботи на підприємстві та про реорганізацію підприємства, а також статут та звернувся із заявою про підтвердження стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.

Як зазначено у листі ОСОБА_3 від 14.06.2017 №283/К-01 14.01.2014 ОСОБА_2 подана заява про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за період роботи трактористом в Локачинському райобєднанні «Сільгоспхімія» з 02.01.1980 по 19.01.2004. В ході розгляду доданих до заяви матеріалів встановлено, що первинні документи, які підтверджували безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції, а також надання послуг по агрохімічному обслуговуванні колгоспів відсутні. Подані на особистому прийомі копії довідок містять посилання на первинні документи, а саме Наказ №39-к від 17.01.1980 та №1-к від 19.01.2004, які не підтверджують безпосередню зайнятість на вирощуванні сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві та протягом календарного року в тваринництві, а також надання послуг по агрохімічному обслуговуванню колгоспів, радгоспів і інших підприємств сільського господарства. Підстави для їх повторного розгляду на засіданні Комісії відсутні (а.с.10).

Вказаний лист-відповідь, як зазначено у позовній заяві, став підставою для звернення із позовом до суду.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при прийняття оскаржуваної ухвали не надано оцінки покликанню позивача в позовній заяві на те, що строк звернення до суду позивачем не пропущений з покликанням на момент отримання листа ОСОБА_3 від 14.06.2017 №283/К-01, яким повідомлено про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи трактористом з 02.01.1980 по 19.01.2004 на підставі додатково поданих документів, та до моменту подання позовної заяви - 06.07.2017.

Зазначені обставини не проаналізовано (не перевірено) судом першої інстанції як підстави для висновку про звернення позивача до адміністративного суду в межах строку встановленого КАС України, в іншому випадку надання можливості позивачу довести обґрунтованість підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч.1 ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження).

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип Верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що оцінюючи обставини справи, що перешкоджали реалізації права особи на звернення до суду, а також обставини за яких позивачу стало відомо про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції не надав таким належну оцінку, не врахував всіх наведених у позові доводів дотримання строку звернення із позовом до суду, що дозволило б дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин своєчасно реалізував своє право на звернення до суду. Таким чином, суд першої інстанції не надав належну оцінку всім обставинам у справі та прийшов до помилкового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 204 КАС України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що залишаючи позовну заяву без розгляду судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 41, 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 160/413/17 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 13.12.2017