Справа № 237/4522/17
Суддя: Сенаторов В. А.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 237/4522/17
Номер провадження 2-а/237/135/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.17 року місто Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.

за участю:

секретаря Лахно Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Марїнському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії.

Позивач стверджує, що у 2010 році здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № 061518, яке видане Пенсійним фондом України. З 2015 року позивач перебуває на обліку в Бердянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як отримувач пенсії. У 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області позивач був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєструвавши місце свого перебування у місті Бердянськ Запорізької області. У лютому 2017 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. З березня 2017 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Марїнському районі, як отримувач пенсії за віком. Звернувшись до відповідача із заявою про призначення виплат пенсії за фактичним місцем проживання отримав рішення № 2600 про відмову в подовженні виплати пенсії .

У судове засідання представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору № 10215 від 13 жовтня 2017 року, не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

У судове засідання представник відповідача не зявилася, у своїх письмових поясненнях, наданих до суду, представник відповідача проти позову заперечувала, з огляду на відсутність правових підстав для проведення нарахування та виплати позивачеві пенсії.

Дослідивши доводи позивача та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами є публічно правовими, позов підлягає судовому розгляду за правилами адміністративного судочинства в Україні. У відповідності до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд дійшов висновку, що цю адміністративну справу необхідно розглядати за загальними правилами КАС України.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Донецьк Донецької області з 2015 р., та отримував пенсію в Бердянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

У лютому 2017 року позивач зареєстрував своє місце мешкання за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Водяне, вул.. Звьоздна, 2/1. Після реєстрації позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо підстав припинення призначеної пенсії.

Відповідач надав рішення про відмову в подовжені виплати пенсії № 2600 від 26.09.2017 року. Вказане рішення про відмову в подовжені виплати пенсії обґрунтовано тим, що позивач не надав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вказані обставини були фактично визнані сторонами у письмових матеріалах та не заперечувались, у звязку з чим суд на підставі ч. 3 ст. 72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні не запроваджено.

Надане ст. 46 Конституції України право деталізоване у Законах України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»(далі Закон № 1788-XII) та від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788-XII. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянином України і у відповідності чинного законодавства України набув право на отримання пенсії за віком у 2010 році, що відповідачем не заперечувалось.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, якими є: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За правилами частини 2статті 49 цього Закону № 1058-IVпоновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Суд зауважує, що Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи, а з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між ним та УПФУ змінився, а відтак і їх законодавче регулювання також.

Зокрема, з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, як от Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365.

Додатково суд зауважує, що порядок отримання та втрати статусу внутрішньо переміщеної особи врегульовано Законом України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб». Так, згідно ч. 3 ст. 4 вказаного Закону для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та статусу внутрішньо переміщеної особи відповідно, така особа звертається із заявою до компетентного органу соціального захисту населення, поряд з цим п. 1 ч. 1 ст. 12 вказаного Закону встановлено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно і скасування статусу внутрішньо переміщеної особи, є заява особи про відмову. Таким чином, отримання та втрата статусу внутрішньо переміщеної особи є добровільним правом кожного громадянина, лише факт проживання на відповідних територіях, без волевиявлення отримання відповідного статусу, не надає громадянину автоматично статус внутрішньо переміщеної особи.

Системний аналіз наведених положень законодавства, в контексті встановлених судами обставин справи, дає підстави для висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави для відмови позивачу у продовжені виплати йому пенсії та покладення на нього обов'язку щодо надання довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ Марїнського району Донецької області про визнання протиправними рішення УПФУ Марїнського району Донецької області про відмову в продовженні виплати пенсії та зобовязання УПФУ Марїнського району Донецької області поновити виплату їй пенсії підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 72, 94, 160 КАС України, ст. 8, 19, 46, 49, 64, 92 Конституції України, ст. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 2600 від 26.09.2017 року Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському Донецької області про відмову в подовженні виплати пенсії з 01.03.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському Донецької області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, виплату пенсії з 01.03.2017 року.

Допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському Донецької області подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду відповідно до ст. 267 КАС України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському Донецької області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 11.12.2017