Справа № 205/6595/17
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

08.12.2017 Єдиний унікальний номер 205/6595/17
№ 205/6595/17/2а/205/225/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючої судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09 жовтня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області залучено до участі у справі в якості другого відповідача.

Уточнивши позовні вимоги в редакції від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилалась на те, що 29.07.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено шлюб, у звязку з чим позивач змінила своє прізвище на «Козуб». Через зміну прізвища виникла необхідність зміни паспорту. 11.08.2017 року позивач звернулась до територіального підрозділу Державної міграційної служби, а саме: до Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області із письмовою заявою про оформлення внутрішнього паспорту громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки, у звязку із відмовою від оформлення паспорта з електронним безконтактним носієм та з електронним чіпом у формі пластикової картки типу ІD-1. Позивач через свої переконання відмовляється від внесення своїх даних до Єдиного демографічного реєстру та вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не оформлення їй паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки.

Позивач просила суд вважати дії Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в звязку зі зміною позивачем прізвища з «Загалаєва» на «Козуб» щодо не оформлення паспорту у формі паспортної книжечки, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ протиправними та зобовязати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області оформити та видати бланк паспорту на нове прізвище «Козуб» ОСОБА_4 у формі паспортної книжечки без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних з проставленою відміткою місця проживання.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представники відповідача ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Частиною 1 статті 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 15.08.2017 року позивач ОСОБА_5 у звязку зі зміною свого прізвища на «Козуб» звернулась до Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила видати їй бланк паспорта громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки, який не містить біометричних даних (а.с. 11).

Листами № 1216/7340 від 22.08.2017 року та № 1201/К-1181/дуб від 13.09.2017 року позивачу було розяснено порядок звернення та вимоги законодавства щодо оформлення заяви для отримання паспорта громадянина України (а.с. 12, 14-15).

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не оформлення їй паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, у звязку з чим звернулась до суду.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (далі Закон № 2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону № 2235-III постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина (далі Положення № 2503-XII).

Згідно з пунктами 1, 3 Положення № 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Позивач стверджує, що законодавством не передбачено видачу паспорта громадянина України виключно у вигляді картки, однак з такими висновками суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Таким чином, законодавством встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, а у формі книжечки може бути виготовлено інший документ залежно від змісту та обсягу інформації.

При цьому, за приписами частини другої вказаної статті Закону кожен громадянин України незалежно від віку зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, які не містять безконтактного електронного носія, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.03.2015 року № 302 «Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України».

Пунктом 2 вказаної постанови визначено, що з 01.01.2016 року запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII. З 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 цієї постанови встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

З матеріалів справи слідує, що бажання позивача отримати паспорт, який би не містив безконтактного електронного носія, обумовлене внутрішніми переконаннями позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Отже, законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: безконтактний електронний носій імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов'язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

У ч. 4 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» зазначено, що особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Відтак, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» чітко визначено, які саме дані можуть не вноситись до безконтактного електронного носія.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Підпунктом 13 п. 3 Закону України № 1474-VIII від 14.07.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» викладено у новій редакції ст. 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», яка вже не містить гарантії права на відмову через свої релігійні переконання від отримання документа з імплантованим у бланк безконтактним електронним носієм, або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім'я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово "відмова".

Жодних виключень за внутрішніми чи релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані «Положення про паспорт громадянина України», затверджене 26.06.1992 року постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ, на час розгляду справи не містять.

Як зазначено у ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Звідси слідує, що позивач можуть реалізовувати своє законне право на свободу совісті лише в межах, передбачених ст. 35 Конституції України, Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та інших законодавчих актів України.

Виконання позивачем свого обов'язку з отримання паспорту громадянина України повинно відбуватися (реалізовуватися) відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Жодних привілеїв, переваг, додаткових прав її внутрішні чи релігійні переконання не надають.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (частина друга статті 8 КАС України).

У пункті 125 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.07.2014 року по справі «S.A.S. проти Франції» (Заява №43835/11) зазначено: «… 125. Хоча релігійна свобода є передусім справою совісті кожної окремої людини, вона також означає право людини на свободу сповідувати свою релігію одноособово і приватно або спільно з іншими, прилюдно та у колі своїх одновірців. У статті 9 перелічені різні форми, в яких людина може реалізовувати право на сповідування своєї релігії або переконань - це можуть бути богослужіння, вчення, а також виконання та дотримання релігійних обрядів (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Cha'are Shalom Ve Tsedek проти Франції» [ВП], №27417/95, §73, ECHR 2000-VII, і згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, § 105). Однак гарантії статті 9 не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (див., наприклад, рішення у справі «Arrowsmith проти Сполученого Королівства, №7050/75, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року, DR 19; рішення у справі «Kalac проти Туреччини» від 1 липня 1997 року, §27, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV; та згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, §§105 і 121). […] 161. Суд нагадує, що загальна політика або заходи, які призводять до непропорційно серйозних негативних наслідків для певної групи людей, можуть вважатися дискримінаційними, навіть якщо вони не спрямовані конкретно проти цієї групи і не мають дискримінаційної мети (див., серед інших джерел, рішення у справі «D.H. та інші проти Чеської Республіки» [ВП], № 57325/00, §§ 175 і 184-185, ECHR 2007-IV). Але дискримінаційного характеру така політика чи заходи набувають лише у випадку, якщо вони не мають під собою «об'єктивних і достатніх підстав», тобто, якщо вони не служать досягненню «легітимної мети» або якщо не забезпечено «належного пропорційного співвідношення» між використовуваними засобами та поставленою метою (див. там само, § 196). …».

У відповідності зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому варто зазначити, що суд не повинен підміняти адміністративний орган, не повинен приймати рішення замість адміністративного органу. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду й виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд позбавлений права втручатись у виключні повноваження адміністративного органу, зобовязуючи його вчинити певні дії поза межами, встановленого законом порядку, тим самим перебираючи на себе функції відповідного адміністративного органу, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов'язку оформити та видати позивачу паспорту громадянина України раніше встановленого зразка у вигляді паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 19, 24, 35, 124, 152 Конституції України, Законом України «Про громадянство України», Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ст. ст. 2, 6-14, 17, 21, 69-71, 74, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі ОСОБА_2 управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Басова