Справа № 750/7046/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/7046/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 41 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.10.2017 у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій щодо списання коштів на суму 12883,00 грн з рахунку Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України протиправними; стягнення з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рахунок Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України 12883,00 грн протиправно знятих коштів.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.10.2017 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно виписки по рахунку 14.07.2017 відповідачем було списано з рахунку позивача в філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» з рахунку № 7163 кошти у розмірі 12 883,00 грн на стягнення згідно ст.ст. 10, 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно матеріалів справи Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М. 11.04.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53739290 з виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 04.04.2017 у справі № 750/108/17 (а.с. 32).

Зі змісту постанови від 11.04.2017 вбачається, що виконавче провадження відкрито з метою виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/108/17, якою зобов'язано Чернігівське ОУПФ здійснити з 01.12.2016 перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до ст. 37-1 Закону України № ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) на підставі довідки Державної фінансової інспекції в Чернігівській області № 232 від 09.12.2016 та виплатити з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, у п. 2 постанови від 11.04.2017 про відкриття виконавчого провадження зазначено про надання боржнику десятиденного терміну на добровільне виконання. Пунктом 3 зазначеної постанови приписано стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 12 800,00 грн.

Відповідачем на підставі платіжної вимоги № 53739290/5 від 11.07.2017 та платіжного доручення № 53739290/5 від 14.07.2017 було списано в рахунок виконавчого збору та витрат виконавчого провадження № 53739290 з рахунку позивача в філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» з рахунку № 7163 кошти у розмірі 12 883,00 грн.

З урахуванням наведеного, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п'ятої ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходита майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Приписи частини першої ст. 27 Закону визначають, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За правилами частини третьої ст. 27 Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно частини п'ятої ст. 27 Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

При цьому, згідно частини третьої ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного випливає, що рішення про стягнення виконавчого збору виконується в межах виконавчого провадження і підлягає виділенню в окреме виконавче провадження виключно у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження». Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Приписи частини першої ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013, визначають, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Разом з тим, оскільки виконавчий лист, виданий у справі № 750/108/17 містить виключно вимоги зобов'язального та разового характеру виконання, а не про стягнення коштів (періодичних платежів), виконання їх у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» неможливе.

Посилання позивача на те, що стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження повинно бути здійснене виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої ст. 6 Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, примусове виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами казначейства, можливо лише за умови, що вказані органи здійснюють казначейське обслуговування коштів боржника, при цьому кошти, на які звертається стягнення, є бюджетними.

Крім іншого, у контексті наведеного доводи апелянта про непоширення дії ст. 6 Закону на спірні правовідносини внаслідок невіднесення рахунку № 7163, з якого відповідачем списано кошти, до складу Державного бюджету України, колегія суддів звертає увагу на п. 7 розділу 9 Інструкції, згідно з яким при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення, а також докази отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, що могло негативно вплинути на оскарження з боку позивача в установленому законодавством порядку постанови відповідача про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 883, 00 грн.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення Управління про намір зняти кошти виконавчою службою. Апелянт стверджує, що дізнався про зняття коштів 17.07.2017 з банківської виписки, протилежного відповідачем не доведено.

Відповідачем не надано розрахунку суми виконавчого збору та витрат, тому суду невідомо з чого складається сума 12 883, 00 грн згідно платіжного доручення № 53739290/5 від 14.07.2017.

Відповідно до ст. 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно п. 2 розділу 6 Інструкції витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Зі змісту наведених норм випливає обґрунтованість твердження Чернігівського ОУПФ про те, що передумовою стягнення витрат виконавчого провадження є винесення відповідної постанови.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 83,00 грн у виконавчому провадженні № 53739290.

Згідно заперечень на адміністративний позов 18.07.2017 на стадії розподілу стягнутих з боржника коштів було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, в той час, як списання коштів в рахунок виконавчого збору та витрат виконавчого провадження було здійснено відповідачем 14.07.2017 на підставі платіжної вимоги № 53739290/5 від 11.07.2017. При цьому, доказів направлення позивачу постанови про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після їх винесення матеріали справи не містять.

Відтак, станом на 14.07.2017 у УДВС ГТУЮ у Чернігівській області не виникло права на стягнення витрат виконавчого провадження, рішення щодо чого було оформлено відповідною постановою лише 18.07.2017.

Зазначені обставини вказують на передчасність стягнення (списання) відповідачем з рахунку позивача витрат виконавчого провадження у розмірі 83,00 грн, які, у свою чергу, підлягають поверненню УДВС ГТУЮ у Чернігівській області на рахунок Чернігівського ОУПФ.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.10.2017 скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів задовольнити.

Визнати дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо списання коштів на суму 12883,00 грн з рахунку Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України протиправними.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рахунок Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України кошти у розмірі 12 883,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 11.12.2017.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна