Справа № 759/15265/17
Суддя: П`ятничук І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/457/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року суддя Святошинського районного суду м. Києва П'ятничук І.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ПОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримував з 17.05.1997 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Звільнившись з лав Збройних Сил України, після призначення позивачу пенсії за вислугу років продовжує працювати на цивільних посадах.

Після досягнення пенсійного віку, який встановлено Законом України № 1058-VІ від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та отримання права на призначення пенсії за віком, підготувавши всі необхідні документи позивач звернувся до відповідача із заявою від 16.08.2017 за № 9742 про призначення йому іншого виду пенсії - пенсії за віком, яка передбачена ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На дату подачі позову страховий стаж позивача становить 43 роки і 2 місяці.

Крім того, позивачем додатково у заяві від 22.08.2017 № Н-1803 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, було надано звернення про призначення йому пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати за останні 3 (три) календарні роки - 2014-2016 роки згідно частини 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та про підвищення розміру пенсії за віком у зв'язку із відстрочкою часу її призначення згідно ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві цю заяву було переадресовано до відповідачаи від 08.09.2017 за № 21268/02/Н-1803.

З поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком не вбачається, що він просив призначити пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, а навпаки позивач наполягає на призначення йому пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати за останні 3 (три) календарні роки - 2014-2016 роки згідно частини 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак у відповідях відповідача, від 11.09.2017 № 49322/06 на заяву позивача від 16.08.2017 за № 9742 про призначення йому пенсії за віком та від 25.09.2017 № 1694/01/Н-1464 на заяву позивача від 22.08.2017 № Н-1803 про застосування при призначенні пенсії за віком частини 2 ст.40 та ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідачем було застосовано при проведенні розрахунку пенсії за віком показник середньої заробітної плати за 2007 рік із посиланням на абз.2 п.3 ст.45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327 із зазначенням, що переводити позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком за результатами розрахунків недоцільно, оскільки перерахунок призведе до зменшення розміру його пенсії і, якщо позивач згоден з цим, то він повинен в заяві на призначення пенсії за віком зазначити згоду на зменшення розміру його пенсії.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, в тому числі, органів державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належними суд визнає докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Поруч з цим, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Отже чинне законодавство, як загальне так і спеціальне, відносить матеріальні допомоги до складу заробітної плати, оскільки вони належать до додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно статті 2 ЗУ «Про оплату праці» струкктура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компнсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсаційні та інші грошові матеріальні виплати.

За викладених обставин дії ПОУПФУ в м. Києві, що полягають у не включенні сум інших виплат до перерахунку позивачу пенсії, є протиправними і суперечать чинному законодавству.

Такі дії відповідача, позивач вважає противоправними з огляду на наступне:

У вищезазначених листах відповідачем було зазначено, що при реалізації заяви позивача щодо переводу з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років, яку позивач отримував згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідачем застосована норма абз. 2 п. 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може застосовуватися показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Згоди на врахування вище зазначеної відповідачем норми позивач не давав, і у своїй заяві просив, щоб розрахунок пенсії за віком йому було здійснено із застосуванням середньої заробітної плати за останні 3 (три) календарні роки - 2014-2016 роки, згідно частини 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем не враховано, що у випадку позивача здійснюється не переведення з одного виду пенсії на інший в межах ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а призначення пенсії за віком, так як попередня пенсія за вислугу років, була призначена у травні 1997 року і у подальшому перераховувалася позивачеві згідно іншого Закону, а саме ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ст.9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено види пенсій, які ним призначаються:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Тобто, абз.2 п. 3 ст. 45 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на яку посилається Відповідач може бути застосована лише при переході з одного виду пенсії на інший, види яких передбачені ст. 9 цього Закону.

Пенсія за вислугу років - це вид пенсії для конкретно визначених ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Враховуючи той факт, що Позивач жодним із видів пенсії, в т.ч. за віком, які визначені ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не користувався раніше, то право на пенсію за віком у нього виникло вперше (а не відбувся перехід з одного виду пенсії на інший, як зазначає відповідач).

Крім того, посилання відповідача на п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327 також є безпідставним для розрахунку пенсії за віком позивачу, так як цей пункт, як зазначено в ньому стосовно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» враховує тільки пенсії осіб із числа військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, а позивач отримував пенсію за вислугу років згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як особа офіцерського складу за досягненням відповідної вислуги років.

Тим самим у відповідача були відсутні правові підстави застосовувати при призначенні пенсії за віком позивачу показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 по справі № 21-612а14.

Також в своїй постанові від 09.06.2015 по справі № 21-550а15 Верховний Суд України усуваючи неоднакове застосування норм матеріального права, зазначає, що у випадку коли особі було призначено пенсію за вислугу років за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами (судом) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи існуючі положення чинного законодавства, яке регулює дані спірні правовідносини, позивач вважає, що згідно його заяви до відповідача від 16.08.2017 необхідно призначати йомупенсію за віком з дати надання заяви на підставах відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, відповідач повинен здійснити розрахунок і нарахувати Позивачеві пенсію за віком відповідно до ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частиною 2 якої передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

oЗп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

oЗс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

oСк - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

oК - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Позивач згідно п.1. ст.26. ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» досягнув 23.04.2014 пенсійного віку на загальних засадах і отримав право на пенсію за віком з досягненням необхідного для її призначення страхового стажу, а згідно ст.55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отримав право на пенсію за віком 23.04.2004, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС,який працював у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів

Після отримання вище зазначених прав на пенсію за віком позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. На дату подання заяви позивачем про призначення йому пенсії за віком відстрочення виходу на пенсію згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на загальних засадах становить 3 роки і 2 місяці (38 місяців), а згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 13 років і 2 місяці (158 місяців), як ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС.

Тому, згідно ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач повинен врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення - особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до ст. 27 цього Закону на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців або на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Частиною 1 та її підпунктом 1) статті 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено: пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Крім того, частиною 5 статті 45 цього ж ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено: документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

За даних обставин, позивач вважає, що відповідачем неправомірно проведено розрахунок його пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік та не враховане підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення. Такі дії відповідача порушують принципи справедливості та рівності громадян перед Законом, призводить до значного зменшення пенсії та зменшує захищеність в умовах постійного зростання цін на товари, послуги та лікування. Звужує права Позивача визначені ст.46,48 Конституції України, які гарантують право на соціальний захист, достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає, що дії відповідача по призначенню йому пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати за 2007 рік та не врахування підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення,повинні бути визнанні судом противоправними.

Позивач відповідно до п.1.10 ст.5 Закону України від 08.07.2011№ 3674-VI «Про судовий збір», як громадянин віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому на користь Позивача з Відповідача слід стягнути судові витрати.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, поясненнями сторін з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів на підтвердження понесення ним судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 70, 71, 94,158,159,161-163 КАС України, ст.ст.50,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва щодо розрахунку для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік та не врахування підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Києва здійснити перерахунок, призначення та виплату ОСОБА_1 з 16.08.2017 пенсії за віком з урахуванням розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки та врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду.

Суддя І.В.П'ятничук