Справа № 233/2391/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мартишев Т.О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року справа №233/2391/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в поряду письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2017 р. у справі № 233/2391/17 (головуючий І інстанції Мартишев Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити певні дії, відшкодування матеріальних та моральних збитків,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог під час судового засідання в суді першої інстанції, просив: поновити строк звернення до суду; визнати наявність факту неодержання пенсійного забезпечення з часу його комісування з армії, з 1964 року по 2004 рік, як інваліда війни, як порушення його конституційних прав, визнати його право на вихід на пенсію у 55 років та право на виплату неодержаних сум пенсії, виплатити на його користь суми неодержаної пенсії та моральну шкоду у розмірі, не нижче таких сум пенсії ( а.с.1-2, 75-76, 113).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.115-118).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції змусив позивача не підтримати клопотання позивача щодо залучення у якості співвідповідача Костянтинівський об`єднаний військовий комісаріат. Суд не захистив право позивача та не надав роз`яснення щодо основного клопотання про визнання наявності факту неодержання пенсійного забезпечення з часу комісування з Армії з 1964 по 2004 рік (а.с.123).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_1 , перебуває на обліку у Костянтинівському об`єднаному управлінні ПФУ в Донецькій області і отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно військового квитка НОМЕР_1 , позивач з листопада 1961 року по травень 1964 року проходив дійсну військову службу, був звільнений у запас 12 травня 1964 року за хворобою, 27 квітня 1964 року військово-лікарською комісією при 408 військовому шпиталі м. Києва визнаний непридатним у мирний час, у воєнний час придатний до нестройової служби, що також підтверджується свідоцтвом про хворобу № 801/2019 від 27 квітня 1964 року (а.с. 109).

У наказі начальника 883 продовольчого складу (по стройовій частині) № 285 від 28 листопада 1963 року, м. Гавана, - значиться: § І. Вважати убившим до шпиталю № 36708, з наступним відправленням для подальшого лікування до Радянського Союзу, - молодшого сержанта ОСОБА_1 з 30 листопада 1963 року виключити з переліків частини, всіх видів забезпечення. Видати всі належні атестати та документи. Підстава: опис № 24542, справа № 3, лист № 32.

27 березня 2000 року позивач звернувся до комісії по призначенню пенсій при виконкомі Костянтинівської міськради з заявою про призначення пенсії за віком, повідомив, що пенсія по іншій підставі або від іншого відомства не призначалась (а.с. 104).

Протоколом Костянтинівського ГУПР № 816 від 06 квітня 2000 року "призначення пенсій" позивачеві проведено розрахунок пенсії за віком на загальних підставах (а.с. 103, 103 зворот).

Відповідно до довідки архіву штабу Південного оперативного командування від 07 грудня 2000 року, повідомлено, що архівна довідка, яка підтверджує перебування позивача у Республіці Куба під час Карибської кризи 1961-1963 р.р., надіслана на адресу Костянтинівського ОМВК 22 червня 2000 року, вхідний № 727 (а.с. 81 зворот)

Згідно до довідки архіву штабу Південного оперативного командування від 07.02.2001 року у наказі начальника 883 продовольчого складу (по стройовій частині) № 26 від 28 серпня 1962 року - значиться: §6. Цього числа нижченаведений склад складу, на теплоході, "Ставрополь" прибув на територію Республіки Куба: 18. Рядовий ОСОБА_1 так у тексті). підстава: опис № 24542, справа № 1, лист № 16 (а.с. 82).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2004 року у справі № 2-2631, що набрало законної сили 27 вересня 2004 року, яким встановлено, що позивач, у період з жовтня 1962 року по листопад 1962 року та з травня 1963 року по липень 1963 року був прикомандирований та знаходився на рефрижераторному теплоході "Кура"(а.с. 111).

За зверненням Головного управління з гуманітарних питань та соціального захисту Збройних сил України № 30711/815 від 08 вересня 2004 року Донецькому обласному військовому комісаріату запропоновано розглянути на комісії документи ОСОБА_1 стосовно встановлення статусу учасника бойових дій. (а.с. 83)

06 жовтня 2004 року позивачеві Костянтинівським ОМВК видано посвідчення серія НОМЕР_2 , що підтверджує право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 107 зворот).

26 жовтня 2004 року позивач звернувся з заявою до Костянтинівського УПФУ про проведення перерахунку пенсії з призначенням надбавки як учаснику бойових дій (а.с. 106), до пенсійного органу надав довідку Костянтинівського ОМВК № 4/956 від 14 жовтня 2004 року (а.с. 106 зворот) про проходження служби у Р.А. з 24 листопада 1961 р. по 12 травня 1964 р., участь у бойових діях (забезпечення бойової діяльності) на теплоході - рефрежераторі "Кура" з жовтня 1962 р. по листопад 1962 р., з травня 1963 р. по липень 1963 р.; підстава: довідка Міністерства транспорту України № 2853 від 28 січня 1999 р.

Відповідно до довідки Костянтинівського ОМВК № 1289 від 18 жовтня 2011 року, позивач проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) 28.08.1962 - 28.11.1963 р.р. Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці. (а.с. 80, 110 зворот)

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця за вих. № 2081 від 18 листопада 2004 року захворювання молодшого сержанта запасу "Магдусієва" Х.І., "Хронічний гепатит з помірним порушенням функції, розвинений після раніше перенесеної хвороби Боткіна", по якому він згідно свідоцтва про хворобу ВЛК 408 ВГ від 27 квітня 1964 року № 801/2019 на підставі ст. 34-б гр. І "Розкладу хвороб" і наказу МО СРСР від 1961 № 275 був визнаний непридатним в мирний час, придатним до нестройової служби в воєнний час, ТАК, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Постанову ВЛК 408 ВГ від 27 квітня 1964 року по свідоцтву про хворобу № 801/2019 - відмінити. (Підстава: протокол № 808 від 18.11.04) (а.с. 84).

06 грудня 2004 року позивач одержав видане УПСЗН посвідчення інваліда 2 групи серія НОМЕР_3 що підтверджує право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 107 зворот),

Згідно довідки МСЕК Серія ДОН-04 № 028853 позивач визнаний інвалідом 2 гр. від захворювання, отриманого у період проходження військової служби при виконанні інтернаціонального боргу, безстроково, дата огляду - 25 жовтня 2014 року (а.с.78).

Відповідно довідки МСЕК Серія ДОН-04 № 029139 позивач визнаний інвалідом 2 гр. від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального боргу, безстроково, дата огляду - 02 грудня 2014 року (а.с.107).

Позивач звернувся до Міністерства оборони України з питанням щодо визнання наявності факту неодержання пенсійного забезпечення з часу, коли його комісували з Армії.

Відповідно до відповіді ГУПФУ в Донецькій області за вих. № 1011-М-02 від 29 вересня 2016 року в порядку розгляду звернень громадян, управлінням було розглянуто заяву позивача до Міноборони України за дорученням ПФУ відповідно до Закону України "Про звернення громадян", роз`яснено положення ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", повідомлено, що з 27 березня 2000 року позивачу призначена пенсія за віком згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01 січня 2004 року перерахована відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За інформацією Костянтинівського об`єднаного УПФУ Донецької області 26 жовтня 2004 року позивач звертався з заявою та надав посвідчення учасника бойових дій для проведення перерахунку пенсії щодо встановлення підвищення учасника бойових дій та врахування участі у бойових діях у кратному розмірі. На підставі заяви та посвідчення інваліда війни 2 групи, наданих 06 грудня 2004 року, встановлено підвищення до пенсії інваліда війни 2 гр. Зазначено, що ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, тому підстави для нарахування та виплати пенсії за період 1995-2000 р.р. відсутні (а.с.81).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не приймалися рішення стосовно спірних питань по справі, так як позивач з цього приводу до відповідачів не звертався, а надана відповідачем відповідь не порушує прав, свобод та інтересів позивача.

Колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно позовних вимог про визнання наявності факту неодержання пенсійного забезпечення з часу, коли позивача комісували з армії, з 1964 року по 2004 рік, як інваліда війни, як порушення його конституційних прав, та визнання за позивачем права на вихід на пенсію у 55 років та право на виплату неодержаних сум пенсії з цього часу, колегія суддів зазначає наступне.

Актом проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року, схваленим 1 грудня 1991 року всенародним голосуванням, проголошено незалежність та створення самостійної української держави України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі Закон №1788-XII) (в редакції на час його прийняття), особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Згідно статті 12 Закон (в редакції на час його прийняття), право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статті 16 Закону №1788-XII (в редакції на час його прийняття), військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки військовослужбовців, які загинули на фронті чи при виконанні інтернаціонального обов`язку або померли в період військової служби, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Отже, за вимогами зазначеної норми на час прийняття закону, було передбачено, що військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами, мають право на отримання пенсії по інвалідності після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до статті 6 Закону №1788-XII (в редакції на час його прийняття), особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до матеріалів справи, позивачу в 2000 році за його особистою заявою про призначення пенсії за віком, призначена пенсія за віком на загальних умовах відповідно Закону №1788-XII. Отже, позивачу за його вибором, була призначена пенсії за віком.

Також, колегія суддів зазначає, що статус учасника бойових дій та посвідчення інваліда 2 гр. з числа учасників бойових дій, позивач отримав в 2004 році. Після звернення з вказаними документами позивачу встановлено надбавку, як учаснику бойових дій.

Отже, позивач після отримання статусу учасника бойових дій набув право на вихід на пенсію у 55 років, відповідно до статті 16 Закону №1788-XII, проте, позивач з відповідною заявою не звертався.

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, в подальшому Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) (в редакції на час прийняття закону), військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

За статтею 18 Закону № 2262 (в редакції на час прийняття закону), пенсії по інвалідності призначаються військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби чи не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, одержаних у період проходження служби.

Відповідно до статті 18 Закону № 2262 (в чинній редакції), пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно статті 26 Закону № 2262 (в редакції на час прийняття закону), пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а інвалідам - чоловікам старше 60 років і жінкам старше 55 років - довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться лише за їх заявою.

За п. «а» статті 50 зазначеного Закону (в редакції на час прийняття закону), пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема, військовослужбовцям строкової служби - з дня виписки з госпіталю, але не раніше ніж з дня звільнення з військової служби, якщо встановлення інвалідності медико-соціальною експертною комісією і звернення за пенсією відбулися не пізніше 3 місяців з дня виписки з госпіталю або з дня звільнення з військової служби, а сім`ям військовослужбовців строкової служби та пенсіонерів з числа цих військовослужбовців - з дня смерті годувальника або виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Батькам або дружині (чоловікові) зазначених військовослужбовців і пенсіонерів, що набули права на пенсію у зв`язку з втратою джерела засобів до існування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією;

Зазначеним військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, визнаних інвалідами після 3 місяців з дня звільнення зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення, - з дня встановлення інвалідності.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, зазначені нормами передбачено, право особи на отримання пенсії за вказаним законом по інвалідності, визнаних інвалідами після 3 місяців з дня звільнення зі служби, з дня встановлення інвалідності. Як зазначалось, позивачу встановлено інвалідність з 2004 року.

Відповідно до статті 48 Закону(в редакції на час прийняття закону), заяви про призначення пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей подаються до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання, а особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей - до органів пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Головного управління командуючого Національною гвардією України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, Служби безпеки України і Міністерства внутрішніх справ України.

За чинною редакцією статті, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Відповідно до матеріалів справи, позивач до органу Пенсійного фонду України або до районного (міського) відділу соціального забезпечення з заявою щодо призначення пенсії відповідно до Закону № 2262, не звертався.

Стосовно визнання за позивачем права на отримання пенсійного забезпечення по інвалідності з часу, коли його комісували з Армії з 1964 року, колегія суддів зазначає, що положенням Закону № 2262 не передбачає можливість призначення пенсії з більш раннього строку ніж за 12 місяців перед зверненням. При цьому, особа яка набула право на отримання такого пенсійного забезпечення звертається з відповідною заявою до уповноваженого органу. З матеріалів справи вбачається, що позивач з заявою не звертався.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача.

Колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою щодо призначення пенсії, як інваліду війни учаснику бойових дій.

Стосовно посилання позивача на не залучення у якості співвідповідача Костянтинівський об`єднаний військовий комісаріат, колегія суддів зазначає, що як вбачається з уточнених позовних вимог позивачем до Костянтинівського об`єднаного військового комісаріату не заявлено жодної вимоги, крім того, в матеріалах справи відсутні підтвердження звернення позивача з відповідним клопотанням.

Згідно пункту 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова прийнята судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2017 р. у справі № 233/2391/17 - залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2017 р. у справі № 233/2391/17, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць