Справа № 2а-8783/10/1570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Київ К/800/45471/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2014

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2015

у справі № 1570/8783/10 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Приватного підприємства (ПП) «Укрколоргруп»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2010, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2011, позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 03.08.2010 № /0 та від 15.09.2010 № /1 у частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 1687784,30 грн. та штрафних санкцій у сумі 1310960,58 грн.; від 03.08.2010 № /0, від 15.09.2010 № /1 - у частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 738212,33 грн. та штрафних санкції у сумі 369106,16 грн. в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2013 постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовані у частині задоволення позову про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 03.08.2010 № /0 та від 15.09.2010 № /1 у частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 1687784,30 грн. та штрафних санкцій у сумі 1310960,58 грн.; від 03.08.2010 № /0, від 15.09.2010 № /1 у частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 738212,33 грн. та штрафних санкції у сумі 369106,16 грн.; справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.; в іншій частині постанова Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2010 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2011 залишені без змін

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2014, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2015, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 03.08.2010 №/0 та від 15.09.2010 №/1 у частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 1687784,30 грн. та штрафних санкцій у сумі 1310960,58 грн.; від 03.08.2010 №/0, від 15.09.2010 №/1 у частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 738212,33 грн. та штрафних санкції у сумі 369106,16 грн.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

У зв'язку з неприбуттям в судове засідання, призначене на 15.12.2017 о 12 годині. Представників сторін, повідомлених належним чином про дату, час та місце судового засідання, касаційний перегляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу сум податкових зобов`язань з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 23.07.2010 № 2663/23-213/32623035. Згідно з цими висновками позивач порушив норми пункту 1.23 ст.1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 ст.4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.4 пункту 5.4 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), а саме: занижено валовий дохід у податковому обліку за ІV квартал 2008 року, І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2009 року та І квартал 2010 року на загальну суму 3240895,60 грн. у зв`язку з безпідставним списанням як реалізованих товарно-матеріальних цінностей (товарів) (без підтвердження довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей від імені покупців), що призвело до неправомірного виключення товарно-матеріальних цінностей на цю суму з розрахунку балансової вартості товарних запасів, а відтак і при визначенні приросту (убутку) товарних запасів на початок та кінець вказаних звітних податкових періодів; завищено валові витрати у податковому обліку за ІV квартал 2008 року, І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2009 року та І квартал 2010 року на загальну суму 3623862,68 грн., а саме: за операціями з поставки від ПП «Тезей», ТОВ «Алекс-Хорс», ТОВ «Експансія», ДП «Маркет-Плазо» маркетингових, мерчандайзингових та інформаційно-консультаційних послуг на загальну суму 33682,00 грн., які не використані позивачем у власній господарській діяльності; за операціями з поставки від ПП «Дева-ЛТД» та ПП «Герміон-Сервіс» товарів побутової хімії на загальну суму 3544084,00 грн., транспортування яких не підтверджено товарно-транспортними накладними; за операціями з отримання від ТОВ «ПП ТКТ» послуг автонавантажувача на суму 46096,64 грн., зв`язок яких із господарською діяльністю позивача не підтверджено. Ці порушення податкового законодавства, за висновком податкового органу, призвели до заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток за ІV квартал 2008 року, І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2009 року та І квартал 2010 року на загальну суму 1716189,58 грн.

Крім того, за висновками акту перевірки, позивач порушив норми підпунктів 7.4.1 та 7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме: завищив податковий кредит за податковими деклараціями за жовтень 2008 року - березень 2010 року на загальну суму 744948,76 грн., в тому числі: на 20176,00 грн. - у зв`язку з включенням до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, які виписані в інший податковий період, ніж відбулись господарські операції, за наслідками виконання яких виписані податкові накладні; на 6736,43 грн. - за податковими накладними, виписаними ПП «Тезей», ТОВ «Алекс-Хорс», ТОВ «Експансія», ДП «Маркет-Плазо» на поставку маркетингових, мерчандайзингових та інформаційно-консультаційних послуг; на 708817,00 грн. - за податковими накладними, виписаними ПП «Дева-ЛТД» та ПП «Герміон-Сервіс» на поставку товарів; на 9219,33 грн. - за податковими накладними, виписаними ТОВ «ПП ТКТ» на поставку послуг з автонавантажувача, що призвело до заниження податку на додану вартість у податковому обліку за вказані звітні податкові періоди на загальну суму 744948,76 грн.

НА підставі акта перевірки та адміністративного оскарження ДПІ стосовно ПП «Укрколоргруп» прийняті податкові повідомлення-рішення: від 03.08.2010 № /0 та від 15.09.2010 № /1 - про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток, в тому числі, в сумі 3011375,63 грн. (1696204,80 грн. - основний платіж та 1315170,83 - штрафні (фінансові) санкції); від 03.08.2010 № /0 та від 15.09.2010 № /1 - про визначення податкового зобов`язання з ПДВ, в тому числі, в сумі 1117423,14 грн. (744948,76 грн. - основний платіж та 372474,38 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ПП «Дева-ЛТД», ПП «Герміон-Сервіс» товарів (побутова хімія) за договорами поставки від 01.01.2008 № 01/01-1/08 та від 01.01.2009 б/н відповідно та ТОВ «ПП ТКТ» - послуг автонавантажувача від імені цих постачальників на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові періоди.

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком положень деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно з підпунктом 5.2.1 цієї статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 цієї ж статті).

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку суми валових витрат та на включення суми ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат та податкового кредиту за наслідками господарських операцій із поставки товарів від ПП «Дева-ЛТД» та ПП «Герміон-Сервіс», ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставок з огляду на відсутність доказів транспортування товарів. Обставини відсутності доказів транспортування товарів позивачу від цих постачальників були підставою для направлення справи на новий розгляд згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.12.2013. У частині зменшення валових витрат та податкового кредиту за наслідками поставки позивачу від ТОВ «ПП ТКТ» послуг автонавантажувача, ДПІ посилалась на відсутність зв'язку цих витрат із господарською діяльністю позивача.

Суди попередніх інстанцій, на підставі оцінки приєднаних до справи доказів, а саме: видаткових та податкових накладних, доказів транспортування товарів позивачу від ПП «Дева-ЛТД» та ПП «Герміон-Сервіс» (товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, протоколу узгодження договірних цін на послуги автонавантажувача, планової калькуляції на роботу автонавантажувача, довідок про загальний час роботи автонавантажувача) - за відсутності з боку ДПІ доказів, які б беззаперечно спростовували достовірність наданих позивачем документів щодо операцій з поставки від ПП «Дева-ЛТД» та ПП «Герміон-Сервіс» товарів - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача витрат та сум податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України. Ці висновки судами були зроблені із врахуванням встановлення у судовому процесі обставин необхідності при здійсненні господарської діяльності витрат позивача на оплату послуг автопогрузчика, що свідчить про відповідність таких витрат цілям господарської діяльності.

Правильною є юридична оцінка судами першої та апеляційної інстанцій обставин, які встановлені в судовому процесі, щодо ведення позивачем обліку приросту (убутку) балансової вартості товарних запасів. З огляду на встановлені проведеною під час перевірки інвентаризацією відсутності залишків (недостачі) товарно-матеріальних цінностей, наявності у позивача облікових документів на поставку товарів на загальну суму 3240895,60 грн. покупцям суди зробили правильний висновок, що сама по собі відсутність довіреності на отримання товару не свідчить про безтоварність господарських операцій з реалізації товарі позивачем за відсутності оспорювання податковим органом факту попереднього придбання позивачем цих товарів.

Правильними є також висновки судів попередніх інстанцій при застосуванні норм підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.5.1, пункту 7.5 ст.7 Закону № 168/97-ВР, зокрема, що право платника податків відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ за податковими накладними, виписаними в інших податкових періодах, ніж відбулись господарські операції, за наслідками виконання яких вони були виписані, обмежується тільки строком давності, визначеним підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 05.12.2011 у справі за позовом ТОВ «Акцент буд» до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Доводи, наведені ДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписІ.В. Приходько