Справа № 725/3800/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/3800/17

Головуючий у 1-й інстанції: Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Першотравневий районний суд міста Чернівці постановою від 19.10.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач починаючи з квітня 1976 року обіймав посади судді у різних судових установах на території держави України. З травня 2008 року позивач обіймав посаду судді Чернівецького окружного адміністративного суду.

03.03.2015 року він звернувся до Вищої ради Юстиції з заявою про внесення подання про звільнення його з посади судді Чернівецького окружного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

25.04.2015 року позивач досяг шістдесяти п'ятирічного віку, при цьому його з незалежних від нього причин було звільнено постановою Верховної Ради України лише 16.07.2015 року, на підставі якої, в подальшому, було видано наказ Чернівецького окружного адміністративного суду №59-ОС від 31.07.2015 року (а.с.20-38).

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року, визнано протиправною відповідь Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про відмову в призначенні йому щомісячного грошового утримання від 11 серпня 2015 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях призначити позивачу довічне грошове утримання судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 03 серпня 2015 року.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2016 року роз'яснено постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2015 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях призначити йому довічне грошове утримання судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 02.03.2015 року, починаючи з 03.08.2015 року.

В подальшому, позивач у липні 2017 року звернувся до відповідача з заявою про виплату йому різниці недоотриманого грошового утримання у розмірі 30 відсотків заробітної плати судді за період від 03 серпня 2015 року до 08 червня 2016 року (а.с. 13-17).

Проте, листом №263/0-11 від 08 серпня 2017 року Управлінням позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви (а.с.18).

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. До таких висновків суд першої інстанції дійшов зокрема зазначаючи про особливий статус суддів в Україні, неможливість відповідно до Конституції України допущення будь-яких обмежень у правах судді зокрема на грошове утримання, а також суд посилався на рішення Конституційного ОСОБА_3 України від 08.06.2016 року яким визнано такими, що не відповідають (є неконституційними) Конституції положення Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року в частині, що стосується призначення і виплати довічного грошового утримання суддів.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції із зазначеними висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року внесено зміни до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

У зв'язку із зазначеним, позивачу було відмовлено в призначенні довічного грошового утримання через відсутність підстав, однак в подальшому така відмова за рішенням суду була визнана незаконною, а грошове утримання призначене 03.08.2015 року у розмірі 60 % грошового утримання судді.

Разом з тим, рішенням Конституційного ОСОБА_3 України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII. Натомість застосуванню підлягає ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213- VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Отже, Конституційний Суд України прийшов до висновку про неконституційність положень вказаного закону та як наслідок призначення суддям пенсії або грошового утримання у розмірі 60 % від грошового утримання судді.

З урахуванням цього рішення, відповідачем 01.12.2016 року було проведено перерахунок пенсії позивача із розрахунку вже 90 % від грошового утримання судді.

При цьому, позивач просить у суду визнати неправомірною відмову відповідача у здійснення перерахунку його пенсії, а саме донарахування 30 % від розміру грошового утримання судді, яке на його думку ним недоотримане у зв'язку із виплатою йому грошового утримання у розмірі саме 60 % за період від моменту його призначення до перерахунку виходячи із 90 % розміру.

Однак, колегія суддів наголошує на тому, що нормативно-правові акти визнані неконституційними, втрачають чинність саме з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного Рішення, що є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи визнання неконституційними положень вказаного закону саме з 08.06.2016 року, підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача до цього моменту виходячи із розміру 90 % у відповідача відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача так як до вказаної дати положення закону, що її обмежували вважаються чинними, що свідчить про правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії.

При цьому безпідставними є доводи позивача про момент виникнення у нього права виходу на пенсію під час дії закону, що передбачав її розмір - 90%, оскільки розмір пенсії не залежить від часу виникнення права її отримання, а залежить саме від моменту коли таке право було реалізоване, в даному випадку під час дії закону із визначенням розміру пенсії - 60% від грошового утримання.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_3