Справа № 826/10820/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/10820/16

В приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Великій Васильківській, 81-а, Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого Бояринцевої М.А., суддів: Васильченко І.П., Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Міністерства внутрішніх справ України,

2) Головного управління Національної поліції у місті Києві

про стягнення коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 9 вересня 2015 року по 9 червня 2016 року в сумі 116 652,76 грн.; про стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року в розмірі 93 723,77 грн.; стягнення з Міністерства внутрішніх справ України моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.; стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Кодекс законів про працю України, закони України «Про Національну поліцію», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядок виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988, та зазначає, що Міністерством внутрішніх справ України порушено термін виплати заробітної плати з 9 вересня 2015 року по 9 червня 2016 року, а тому Міністерство внутрішніх справ України повинно виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 116 652,76 грн., Головним управлінням Національної поліції у м. Києві порушено термін виплати вихідної допомоги при звільненні з 14 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року, а тому Головне управління Національної поліції у м. Києві повинно виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 93 723,77 грн.

Представник Міністерства внутрішніх справ України заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Кодексу законів про працю України та зазначив, що умови оплати праці за трудовим договором та відповідальність за невиконання цих умов, не розповсюджується на правовідносини з грошового забезпечення працівників міліції.

Представник Головного управління Національної поліції у м. Києві заперечив по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» та зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні виникло у поліцейських з 12 березня 2016 року. Крім того вказав, що вихідна допомога при звільненні виплачується Міністерством внутрішніх справ України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В період з 9 вересня 1992 року по 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, в тому числі з березня 2008 року в Центральному апараті Міністерства внутрішніх справ України на посадах заступника начальника управління розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, та начальника управління контролю за розслідуванням злочинів, скоєних проти життя, здоров'я, статевої свободи та статевої недоторканості особи Головного слідчого управління МВС України.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 9 вересня 2015 року № 1894 о/с ОСОБА_1 відряджено для подальшого проходження служби до Головного управління МВС України в м. Києві та наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 18 вересня 2015 року № 804 о/с призначено на посаду заступника начальника слідчого управління Головного управління МВС України в м. Києві з 9 вересня 2015 року.

Наказом Головного управління МВС України в місті Києві від 18 вересня 2015 року № 804 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника слідчого управління.

Згідно наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 15 жовтня 2015 року № 882 о/с ОСОБА_1 призначено заступником начальника слідчого управління - начальником організаційно-методичного відділу.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 грудня 2015 року № 113 о/с звільнено зі служби в поліції згідно пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника управління - начальника відділу слідчого управління.

Міністерством внутрішніх справ України заборгованість із заробітної плати за липень-серпень 2015 року в сумі 6 240,64 грн. виплачено ОСОБА_1 6 червня 2016 року, вихідну допомогу в сумі 136 000 грн. виплачено 15 червня 2016 року.

Відповідно до статті 94 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

На час звільнення позивача з поліції діяли наступні правові акти щодо грошового забезпечення поліцейських: Постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499.

Разом з тим, зазначеними нормативно-правовими актами чи будь-якими іншими спеціальними законами, положеннями та інструкціями не передбачено умов та порядку стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні регулюється статтею 117 Кодексу законів про працю.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Оскільки загальною нормою - Кодексу законів про працю України прямо передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, а спеціальним законодавством взагалі це питання не врегульоване, суд вважає необхідним в даному випадку застосувати норми Кодексу законів про працю.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника Міністерства внутрішніх справ України на положення абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, яким визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо), оскільки непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року № К/800/28535/15 та від 14 грудня 2016 року № К/800/29224/16.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні N 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, з огляду на встановлені у суді обставини та враховуючи, що позивачу сплачено заборгованість із заробітної плати за липень-серпнень 2015 року в сумі 6 240,64 грн. 6 червня 2016 року, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Міністерства внутрішніх справ України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 9 вересня 2015 року по 6 червня 2016 року.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).

Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та згідно листа директора ДФОП Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2016 року № 15/4-5059, за період з 1 липня 2015 року по 28 липня 2015 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення у вересні 2015 року платіжним дорученням від 17 вересня 2015 року № 4519. Грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 липня 2015 року по 30 серпня 2015 року включно нараховано та виплачено у червні 2016 року платіжним дорученням від 6 червня 2016 року № 531 на суму 6 240,64 грн.

Згідно довідки про доходи № 1439 від 25 грудня 2015 року, ОСОБА_1 у вересні 2015 року отримав 5 375,74 грн. заробітної плати.

Виходячи з аналізу наведених норм права та враховуючи, що позивач звільнений з Міністерства внутрішніх справ України 9 вересня 2015 року, суд при обчисленні середньої заробітної плати бере до уваги заробітну плату нараховану позивачу за липень та серпень 2015 року, яка складає 11 616,38 грн.

Враховуючи наведене, середньоденний заробіток позивача в період липень-серпень 2015 року складав 283,33 грн.

Таким чином за прострочення сплати заборгованості по заробітній платі за період липень-серпень 2015 року (затримка складає 271 день), стягненню з Міністерства внутрішніх справ України підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 76 782,43 грн.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 Кодексу законів про працю України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідних доказів позивачем не надано, у зв'язку із чим суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відносно позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року в розмірі 93 723,77 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався із скаргами щодо бездіяльності посадових осіб Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо нарахування пенсії та виплати одноразової грошової (вихідної) допомоги.

Листом від 30 березня 2015 року за № С-68/125/30/01-2016 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомило ОСОБА_1, що питання щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні вирішуватиметься після отримання роз'яснень щодо законності (правомірності) здійснення нарахування та виплати (після 12 березня 2016 року) одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби поліцейським, які звільнені із служби в поліції у період з 7 листопада 2015 року по 27 грудня 2015 року та з 28 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року поліції за станом здоров'я, за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за власним бажанням, через сімейні обставини та з інших поважних причин та чи законним буде застосування відносно них норм вищезазначених закону та постанови, що вступили в дію та набрали чинності після їхнього звільнення.

Листом від 12 квітня 2016 року за № 15/2-С-429 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України та листом від 13 квітня 2016 року № С-12/48-2016 Сектор з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України повідомили позивача про те, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в місті Києві від 14 грудня 2015 року № 113 о/с без зазначення стажу служби для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції буде нарахована та виплачена після внесення змін до наказу про звільнення.

Згідно статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Разом з тим, дію постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» поширено на поліцейських постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 154 з 12 березня 2016 року.

Відповідно до пункту 10 Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 14 Порядку встановлено, що одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством надзвичайних ситуацій, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною інспекцією техногенної безпеки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Представник Головного управління Національної поліції в місті Києві під час розгляду справи зазначив, що під час виплати одноразової грошової допомоги при звільненні Головне управління Національної поліції в місті Києві керувалося положеннями Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Згідно пункту 9 Порядку МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Враховуючи наведені норми спеціальних нормативно-правових актів, згідно яких МВС після отримання документів в місячний строк приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги, яка в подальшому виплачується не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення та з огляду на те, що право у працівників Національної поліції на отримання одноразової допомоги при звільненні виникло 12 березня 2016 року, суд приходить до висновку про дотримання вимог чинного законодавства щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги 15 червня 2016 року, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року в розмірі 93 723,77 грн. Разом з тим, враховуючи відсутність порушеного права позивача Головним управлінням Національної поліції у м. Києві, позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. визнаються судом такими, що задоволенню також не підлягають.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено наявність правових підстав щодо стягнення на користь позивача з Міністерства внутрішніх справ України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 76 782,43 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 9 вересня 2015 року по 9 червня 2016 року в розмірі 76 782 (сімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 43 коп.

3. В інший частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий М.А.Бояринцева

Судді І.П. Васильченко

Н.Г. Вєкуа