Справа № 810/2408/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду

09 листопада 2017 року № 810/2408/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В. розглянув у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Володарської районної державної адміністрації Київської області, Володарської районної ради Київської області про зобов'язання вчинити дії та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Володарської районної державної адміністрації Київської області, Володарської районної ради Київської області, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с.131-132, 208-209), просить суд:

- скасувати рішення Володарської районної ради Київської області від 12.01.2016 року №33-02 (ІІ-ІІ)-VІІ;

- зобов'язати відповідачів вчинити дії по виконанню розпорядження Володарської райдержадміністрації №389 від 21.09.2005 р. та рішень двадцять першої сесії четвертого скликання Володарської районної ради Київської області від 09.08.2005 № 140-21-ІV, другої сесії двадцять четвертого скликання від 05.07.2002 № 14-02-ХХІV - прийняти до спільної комунальної власності територіальних громад району приміщення Володарського відділу статистики за адресою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 у власність безкоштовно, в рахунок переданих Володарському відділенню статистики обладнання, меблів і таке інше та в рахунок виконаних позивачем робіт і послуг по нежитловому приміщенню, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №810/2408/17, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

До позовної заяви позивачем було додано клопотання про поновлення та продовження процесуальних строків, у якому позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, звернувши увагу на протиправну бездіяльність відповідачів, які не виконали взятих на себе зобов'язань.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо необхідності визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений шестимісячний строк, який є загальним строком, для звернення особи до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є оскарження рішення Володарської районної ради Київської області від 12.01.2016 року №33-02 (ІІ-ІІ)-VІІ та зобов'язання відповідачів вчинити дії по виконанню розпорядження Володарської райдержадміністрації №389 від 21.09.2005 р. та рішень двадцять першої сесії четвертого скликання Володарської районної ради Київської області від 09.08.2005 № 140-21-ІV, другої сесії двадцять четвертого скликання від 05.07.2002 № 14-02-ХХІV, які полягають у прийнятті до спільної комунальної власності територіальних громад району приміщення Володарського відділу статистики за адресою АДРЕСА_1 та у передачі ОСОБА_1 у власність безкоштовно, в рахунок переданих Володарському відділенню статистики обладнання, меблів і таке інше та в рахунок виконаних позивачем робіт і послуг по нежитловому приміщенню, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 05.07.2002 року на другій сесії двадцять четвертого скликання Володарської районної ради Київської області прийнято рішення №14-02-ХХIV «Про згоду на прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад району приміщення районного відділу статистики», відповідно до п. 1 якого надано згоду на прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад району приміщення Володарського районного відділу статистики, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 рішення другої сесії двадцять четвертого скликання Володарської районної ради Київської області від 05.07.2002 року № 14-02-ХХIV доручено Володарській районній державній адміністрації в подальшому вирішувати питання прийняття вказаного майна у відповідності до законодавства та делегованих їй повноважень (т.2, а.с.22).

Судом встановлено, що на підставі досягнутих домовленостей між ОСОБА_1, який займав вищевказане приміщення в АДРЕСА_1, Володарською районною радою Київської області та Володарською районною державною адміністрацією, було вирішено здійснити обмін належного позивачеві приміщення за адресою: АДРЕСА_2, на об'єкт нерухомості, що знаходиться в АДРЕСА_1. При цьому, враховуючи різні форми власності цих приміщень (приватна та державна відповідно), обмін вирішено здійснити на рівні об'єктів права комунальної власності, для чого необхідно було передати відповідний об'єкт до спільної власності територіальних громад Володарського району Київської області.

На виконання досягнутих домовленостей, 20.12.2003 позивач подарував Володарській районній раді Київської області нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджується договором дарування нежитлового приміщення від 20.12.2003 року, посвідченим державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 за реєстровим №3073 (т.1, а.с.12).

02.12.2004 року між позивачем та Володарською районною радою в особі голови Міняйла Івана Васильовича в простій письмовій формі було укладено договір міни, відповідно до якого позивач здійснив обмін квартири по АДРЕСА_2 на приміщення управління статистики по АДРЕСА_1. В матеріалах справи наявна копія такого договору, засвідчена нотаріально (т.1, а.с.210).

09.08.2005 року на двадцять першій сесії четвертого скликання Володарської районної ради Київської області прийнято рішення №140-21-IV «Про надання згоди на прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2», відповідно до п. 1 якого надано згоду на безплатне (як дар) прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району від ОСОБА_1 належного йому на правах особистої власності нежитлового приміщення в багатоквартирному житловому будинку в АДРЕСА_2, загальною площею 59 кв. м. та вартістю 43 тис. грн.

Пунктом 2 вказаного рішення уповноважено Володарську районну державну адміністрацію в подальшому вирішувати питання прийняття вказаного майна у відповідності до законодавства та делегованих їй повноважень, завершивши передачу складенням відповідного договору та засвідченням його у нотаріальній конторі. Також вказаним пунктом рішення доручено підписати голові районної ради договір.

Пунктом 3 цього рішення позивачу було гарантовано, що у разі прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району приміщення Володарського районного відділу статистики, що знаходиться в АДРЕСА_1, йому буде продане вказане приміщення за оціночною на момент продажу вартістю (т.1, а.с.41).

На виконання п.2 зазначеного рішення Володарською районною державною адміністрацією Київської області 21.09.2005 було видано розпорядження №389 «Про прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та надання згоди на здійснення обміну між об'єктами», пунктом 1 якого прийнято до спільної власності територіальних громад Володарського району нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 2 цього розпорядження надано згоду на обмін об'єктів: нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, та будівлі державної форми власності, що обліковується на балансі Головного управління статистики за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 3 цього розпорядження надано згоду на прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району за рішенням Кабінету Міністрів України нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та надано згоду на передачу у державну власність нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у порядку обміну (т.1, а.с.165).

Рішенням Володарської районної ради Київської області від 12.01.2016 року №33-02(ІІ-ІІ)-VII (п.1) (з урахуванням змін, внесених рішенням від 15.03.2016 №50-03-VII) надано згоду на прийняття безоплатно з державної власності в спільну власність територіальних громад Володарського району об'єкта нерухомого майна - адміністративної будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, із зобов'язанням використовувати цю будівлю для розміщення органів місцевого самоврядування або розвитку мережі закладів соціальної спрямованості (навчальні заклади, заклади культури, фізичної культури та спорту, охорони здоров'я, соціального забезпечення) (т.1, а.с.36). Суд звертає увагу на те, що вимога позивача про зобов'язання відповідачів виконати розпорядження Володарської райдержадміністрації №389 від 21.09.2005 р. та рішень двадцять першої сесії четвертого скликання Володарської районної ради Київської області від 09.08.2005 № 140-21-ІV, другої сесії двадцять четвертого скликання від 05.07.2002 № 14-02-ХХІV спрямована на припинення бездіяльності відповідачів щодо невиконання вказаних розпорядження та рішень, яка фактично призвела до порушення права ОСОБА_1 на отримання майна, на яке він розраховував під час дарування органу місцевого самоврядування належного йому на праві власності об'єкта нерухомого майна.

Слід зазначити, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому протягом усього часу (з початку правопорушення до його припинення) триваюче правопорушення є юридично закінченим, що визначає можливість притягнення особи до вiдповiдальностi. Вказана позиція відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 року (справа №21-3538а15). Отже, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Такі дії/бездіяльність безперервно порушують закон протягом певного часу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем неодноразово вчинялись дії, спрямовані на припинення відповідної бездіяльності з боку відповідачів.

Так, з матеріалів справи слідує, що 26.11.2015 ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду з позовом до Головного управління статистики в Київській області, Володарської районної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішенням Володарського районного суду від 28.01.2016 у справі №22-ц/780/1827/16 відмовлено у задоволенні позову. 18.04.2016 Апеляційним судом Київської області було постановлено ухвалу у справі №22-ц/780/1827/16, якою апеляційну скаргу відхилено, а рішення Володарського районного суду від 28.01.2016 залишено без змін (т.1, а.с.110-115).

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що предметом позову є вимога щодо визнання права власності на нежилу будівлю по АДРЕСА_1, загальною площею 297,9 кв.м. та на прилеглу до неї земельну ділянку під забудовою розміром 2677,03 кв.м., яке виникло на підставі укладеного 02.12.2004 між ОСОБА_1 та Володарською районною радою договору міни.

Судом встановлено, що у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду Київської області із позовом до Володарської районної ради Київської області про визнання договору дарування нежитлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 від 20.12.2003 недійсним, вчиненого під впливом помилки та відшкодування матеріальної шкоди. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 11.05.2016 у справі №364/417/16-ц відмовлено в задоволені позову.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.07.2016 у справі №364/417/16-ц було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення Володарського районного суду Київської області від 11.05.2016 залишено без змін.

Також у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду Київської області з позовом до Володарської районної ради Київської області, у якому просив суд визнати дійсним договір міни від 02.04.2004, укладений між Володарською районною радою Київської області.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 12.09.2016 у справі №364/935/16-ц в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного адміністративного суду Київської області від 01.12.2016 у справі №364/935/16-ц було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення Володарського районного суду Київської області від 12.09.2016 залишено без змін. Принцип юридичної визначеності та «право на суд» заявника, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, полягає в тому, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним та підлягає дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, й щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Норми, що регулюють строки подачі адміністративного позову, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту, в тому числі й у разі наявності певних обставин, які зумовили порушення встановлених процесуальних строків.

Така позиція була зазначена Європейським судом з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Bellet v. France зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У той же час, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Аналізуючи в сукупності вищевикладене та з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд визнає поважними причини пропуску строку на звернення до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії та скасування рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 165 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1.Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії та скасування рішення,

2. Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає окремому оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній чи касаційній скарзі на прийняте по суті рішення.

Суддя Кушнова А.О.