Справа № 462/2603/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11319/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2017 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа ОСОБА_3 про визнання дії державного виконавця протиправними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ :

ГУ ПФУ у Львівській області 14.06.2017 року звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа ОСОБА_3 в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанов від 18.05.2017 року про відкриття виконавчих проваджень №53957258 та №53957019, скасувати постанову від 18.05.2017 року про відкриття провадження №53957258, скасувати постанову від 18.05.2017 року про відкриття провадження №53957019.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 рок позов ОСОБА_3 до ГУПФУ у Львівській області про зобовязання вчинити певні дії задоволені частково: визнано протиправними дії ПФУ щодо відмови проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_3 на підставі грошового атестату №5 від 21.01.2016р., виданого головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області на імя ОСОБА_3, зобовязано Головне управління ПФУ у Львівській області отримати у головному управління Державної фіскальної служби України у Львівській області грошовий атестат №5 від 21 січня 2016 року, виданий на імя ОСОБА_3 та безпідставно повернутий головному управлінню Державної фіскальної служби України у Львівській області 07.04.2016р.; зобовязано Головне управління ПФУ у Львівській області нарахувати та виплатити різницю недоотриманої ОСОБА_3 пенсії за період з 11.10.2015 р. по день проведення перерахунку пенсії на підставі грошового атестату №5 від 21 січня 2016 року .

16.05.2017 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшла заява ОСОБА_3 про примусове виконання виконавчого листа № 462/2009/16-а від 12.05.2017 року, що видав Залізничний районний суд м. Львова, яким зобовязано Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити різницю недоотриманої ОСОБА_3 пенсії за період з 11.10.2015 року по день проведення перерахунку пенсії на підставі грошового атестату № 5 від 21 січня 2016 рок «даного Головним управлінням Державної Фіскальної служби України у Львівській області на імя ОСОБА_3 та заява від ОСОБА_3 про примусове виконання виконавчого листа № 462/2009/16-а від 12.05.2017 року, що видав Залізничний районний у м. Львова про покладення зобовязань на Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області тримати у Головному управлінні Державної Фіскальної служби України у Львівській області грошовий атестат № 5 від 21 січня 2016 року виданий на імя ОСОБА_3 та безпідставно повернутий Головному управлінні Державної Фіскальної служби України у Львівській області 07 квітня 2016 року.

18.05.2017 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження .

Позивачем не надано доказів тому, що на момент відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відділу були наявні документальні підтвердження та відомості щодо його добровільного виконання.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 4 статті 1 Інструкції з примусового виконання рішень Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження вбачається, що вони були винесенні на підставі виконавчих листів саме немайнового характеру, а не стягнення періодичних платежів, як зазначає апелянт. Таким чином, виконавчий збір стягується з боржника правомірно. З резолютивної частини виконавчих листів вбачається, що боржника зобов'язано вчинити певні дії, а не стягнути з нього кошти на користь стягувача.

Колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець правомірно виніс постанови про відкриття виконавчого провадження №53957258 та №53957019, та зазначив стягнення виконавчого збору саме за рішенням немайнового характеру, дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень, а тому в задоволенні позову відмовлено правомірно.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2017 року у справі № 462/2603/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку частини 3 статті 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено 13.12.2017 року