Справа № 815/6145/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6145/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 год. 44 хв.

07 грудня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: ОСОБА_1В,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Південний офіс Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування розпорядження № 1235/к-2017 від 14.11.2017 року, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Південний офіс Держаудитслужби, в якому позивач просить:

визнати протиправним розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 14.11.2017 року № 1235/к-2017.

скасувати розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 14.11.2017 року № 1235/к-2017.

Стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 20 000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі в тому числі посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові (т.1 а.с. 5-11).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що листом Південного офісу Держаудитслужби від 07.08.2017 року № 15-03-22-15/6913 відносно позивача висунуті звинувачення щодо зайво використаних бюджетних коштів на утримання в Департаменті понадштатних посад у 2016-2017 роках, що стало підставою для винесення розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 14.11.2017 року № 1235/к-2017 відносно ОСОБА_1, як заступника директора Департаменту-начальника управління економічного та ресурсного забезпечення Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації відкрито дисциплінарне провадження та відсторонено від виконання посадових обовязків. Позивач вважає, що зазначеним розпорядженням спаплюжено її чесне імя, честь і гідність та не має обґрунтованих підстав для видання відповідного розпорядження.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, в тому числі посилаючись на обставини викладені в письмових заперечення на адміністративний позов (т. 1 а.с. 75-79). В обґрунтування правової позиції зазначено, що Південним офісом Держаудитслужби за наслідками проведеної позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти і науки Одеської облдержадміністрації встановлені порушення фінансової дисципліни, допущені посадовими особами Департаменту освіти і науки облдержадміністрації, а також запропоновано прийняти рішення щодо притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин для вирішення головою обласної державної адміністрації питання, порушеного у листі Південного Офісу Держаудитслужби, а також необхідності встановлення факту вчинення або невчинення позивачем дисциплінарного проступку було ініційовано дисциплінарне провадження, про що видано розпорядження від 14.11.2017 року № 1235/к-2017, відтак на думку відповідача, оскаржуване розпорядження видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Південний офіс Держаудитслужби до судового засідання зявилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.

Південним офісом Держаудитслужби проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2015р. по 30.06.2017р.

За наслідками проведеної перевірки Південним офісом Держаудитслужби складено Акт «Про результати позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти і науки Одеської області державної адміністрації за період з 01.01.2015 по 30.06.2017» № 03-11/59 від 31.07.2017 року (т.1 а.с. 23-37).

Відповідно до висновків акту перевірки, ревізією витрат на оплату праці встановлено загалом порушень, що призвели до втрат на загальну суму 297939,8 грн.

Листом від 07.08.2017 року № 15-03-22-15/6913 Південний офіс Держаудит служби повідомив Голову Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 про результати позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, де серед іншого запропоновано прийняти рішення у відповідності до вимог ст.ст. 17, 65, 66 Закону України «Про державну службу» щодо притягнення винних посадових осіб, зокрема, заступника директора Департаменту начальника управління економічного та ресурсного забезпечення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати дисциплінарне стягнення (т.1 а.с. 13-14).

14.11.2017 року, відповідно до ст.ст. 68, 69, абз. Другого ч 2 ст. 72 Закону Україи «Про державну службу» та у звязку з надходженням листа Південного офісу Держаудит служби від 07.08.2017 року № 15-03-22-15/6913 про результати позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, Голова обласної державної адміністрації ОСОБА_4 видав розпорядження № 1235/5-2017 «Про дисциплінарне провадження щодо заступника директора Департаменту начальника управління економічного та ресурсного забезпечення департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_1В.» (т.1 а.с. 12).

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у ч. 3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу України» державний службовець зобов'язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обовязково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обовязків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обовязки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у звязку з виконанням посадових обовязків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обовязки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Законуз боку державних органів, їх посадових осіб він зобовязаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про державну службу України» державний службовець зобовязаний виконувати обовязки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обовязки.

Статтею 64 Закону України «Про державну службу України» визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обовязків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно з ст. 65 Закону України «Про державну службу України» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обовязків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно ч.1 ст. 68 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні провадження ініціюються субєктом призначення.

Згідно ч.1, 3 ст. 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше шести членів. До складу дисциплінарної комісії включаються державні службовці державного органу, представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу, а також можуть включатися представники громадських обєднань, які мають досвід роботи у сфері державного управління, державної служби або за юридичним фахом.

Строк повноважень членів дисциплінарної комісії становить три роки.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про державну службу» керівник державної служби несе відповідальність за неналежний рівень службової дисципліни і здійснює повноваження щодо притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності. З метою забезпечення належного рівня службової дисципліни керівник державної служби зобовязаний: створювати умови для виконання державними службовцями своїх посадових обовязків і підвищення ними професійної компетентності та вимагати належного виконання посадових обовязків; здійснювати контроль за виконанням державними службовцями посадових обовязків; під час виконання посадових обовязків керуватися публічними інтересами, суворо дотримуватися і забезпечувати дотримання Конституції, законів України та інших нормативно-правових актів, чітко формулювати накази (розпорядження) та доручення, перевіряти точність і своєчасність їх виконання; забезпечувати виконання державними службовцями своїх посадових обовязків, у тому числі шляхом застосування дисциплінарних стягнень; належним чином організовувати роботу державних службовців, забезпечувати ефективне виконання завдань, що поставлені перед державним органом; виховувати у державних службовців сумлінне ставлення до служби, бережливе ставлення до державного майна, підтримувати їхню ініціативу, а також вживати заходів для додержання ними правил етичної поведінки; забезпечувати прозорість та обєктивність під час оцінювання результатів службової діяльності державних службовців; організовувати проведення з державними службовцями профілактичних заходів щодо запобігання вчиненню ними дисциплінарних проступків, виявляти та своєчасно припиняти їх вчинення. Безпосередній керівник державного службовця має право вносити клопотання керівнику державної служби про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку. Керівник державної служби, який в установленому цим Законом порядку не вжив заходів для притягнення підпорядкованого йому державного службовця до дисциплінарної відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок, а також не подав матеріали про вчинення державним службовцем адміністративного проступку, корупційного або повязаного з корупцією правопорушення, злочину до органу, уповноваженого розглядати справи про такі правопорушення, несе відповідальність згідно із законом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позивачем вимоги. Водночас, представник позивача не зміг пояснити чим саме порушено права позивачки у звязку з винесенням оскаржуваного розпорядження та які негативні наслідки для позивача тягне за собою це розпорядження. При цьому, беручи до уваги лист Південного офісу Держаудитслужби від 07.08.2017 року № 15-03-22-15/6913 «Про результати позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації», суд вважає правомірним винесення розпорядження від 14.11.2017 року № 1235/к-2017 саме з метою встановлення наявності чи відсутності в діях заступника директора Департаменту начальника управління економічного та ресурсного забезпечення департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 порушень норм чинного законодавства України при здійсненні функціональних обовязків останньою.

Водночас, суд не бере до уваги твердження позивача щодо винесення оскаржуваного розпорядження з порушенням п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», оскільки, відповідно п. 1 зазначеного порядку, його дія не поширюється на державних службовців, крім випадків, коди службове розслідування проводиться з метою виявлення присин та умов, що призвели до вчинення корупційного або повязаного з крупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в іншій спосіб, за поданням спеціального уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність виданого розпорядження від 14.11.2017 року № 1235/к-2017 «Про дисциплінарне провадження щодо заступника директора Департаменту начальника управління економічного та ресурсного забезпечення департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_1В.», відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені законом, з дотриманням встановленої процедури, з урахуванням всіх обставин, в зв'язку із чим розпорядження Голови обласної державної адміністрації ОСОБА_4 від 14.11.2017 року № 1235/к-2017 є правомірним та не підлягає скасуванню.

В силу ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно п.5 цього Пленуму, обов'язковому з'ясуванню при вирішення справ про відшкодування моральної шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Позивач у позові тільки вказує на спричинення йому моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, але не надає жодних доказів, які про це свідчать і таких не встановлено судом, тому ця позовна вимога не задовольняється.

Під час судового розгляду не встановлено та позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами причинного зв'язку між шкодою та діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та зясовувавши питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов'язку її відшкодування, суд, вважає необґрунтованими, непідтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 20000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження № 1235/к-2017 від 14.11.2017 року, стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Південний офіс Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування розпорядження № 1235/к-2017 від 14.11.2017 року, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.12.2017 р.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Південний офіс Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування розпорядження № 1235/к-2017 від 14.11.2017 року, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

12 грудня 2017 року.