Справа № 234/7319/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лутай А.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року справа №234/7319/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д.

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року у справі №234/7319/17 за позовом Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (далі УПФУ у м.Краматорську) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області), в якому просив: визнати неправомірними дії щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 26.08.2016 ВП №51993067; скасувати постанову від 26.08.2016 ВП №51993067 про стягнення з УПФУ у м.Краматорську виконавчого збору в сумі 2040 грн. (а.с. 1-5).

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року зазначений позов УПФУ у м.Краматорську задоволений повністю: визнано неправомірними дії ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо винесення постанови про стягнення з УПФУ в м.Краматорську виконавчого збору від 26.08.2016 року ВП №51993067; скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області Шмакова Р.С. від 26.08.2016 року ВП №51993067 про стягнення з УПФУ у м.Краматорську виконавчого збору у розмірі 2040 грн. (а.с. 59-62)

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів посилався на судову практику Вищого адміністративного суду України в аналогічних справах. Вважає, що спірна постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є правомірною та відсутні підстави для застосування ч.2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, оскільки Краматорським міським судом Донецької області виданий виконавчий лист у справі №2а-1908/2009 зобовязального та разового характеру і не стосується стягнення періодичних платежів. Також посилався, що в оскарженій постанові суд помилково аналізував постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин виконавчого документа, оскільки така постанова не є предметом розгляду цієї справи (а.с. 64-66).

Представник позивача підтримав надані письмові заперечення на доводи апеляційної скарги і просив постанову суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18.08.2016 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51993067 з примусового виконання виконавчого листа №2а-1908/2009, виданого 16.01.2013 Краматорським міським судом Донецької області про зобовязання УПФУ в м.Краматорську здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.03.2009, виходячи з встановленого законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пунктом 2 зазначеної постанови боржника зобовязано виконати судове рішення протягом 7 днів (а.с. 12 зворотній бік).

26.08.2016 відповідачем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2040 грн. у звязку з невиконанням вимог виконавчого документа в добровільному порядку в семиденний строк (а.с. 25 зворотній бік).

Згідно листа від 30.08.2016 за №18850/11 та довідки від 29.08.2016№5635 УПФУ у м.Краматорську повідомило ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області про те, що ОСОБА_3 у базі отримувачів пенсії в управлінні не значиться, виплата пенсії припинена з 01.03.2015 на підставі особистої заяви у звязку з оформленням пенсії в ГУПФУ в Донецькій області (а.с. 13-14).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 у справі №234/14123/16-а відмовлено у задоволенні заяви УПФУ в м.Краматорську про заміну сторони виконавчого провадження з виконання постанови від 2.09.2009 у справі №2а-1908/2009 (а.с. 18-19).

04.04.2017 відповідачем на адресу позивача надіслано вимогу №1818 про негайне виконання вимог виконавчого документа у справі №2а-1908/2009 (а.с. 22).

Листом від 10.04.2017р за №5945/11 позивач повідомив відповідача про виконання виконавчого документу, оскільки УПФУ у м.Краматорську в межах своєї компетенції відповідно до покладених судом зобовязань було здійснило перерахунок ОСОБА_3 основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до постанови суду управлінням нарахована доплата до пенсії у сумі 150365,44грн на листопад 2011 року, зазначивши, що управління в межах своєї компетенції рішення суду виконано в повному обсязі. Також зазначено, що згідно ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень (а.с.23-24).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність (протиправність) прийняття відповідачем постанови від 26.08.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закон №606) та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі Закон №4901) в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.2 ст.25 Закону №606 у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За приписами ч.1 ст.28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно ч.2 ст.28 Закону №606 виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За приписами ч.1 ст.1 Закону №4901 цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження»(далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно ч.1 статті 2 Закону №4901 держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким, зокрема, є державний орган.

Відповідно до положень ч.1, ч. 2 ст.3 Закону №4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно ч.4 ст.3 Закону №4901 перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно ст.1 Закону України Закон №4901 цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлені ст.3 Закону №4901.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання відповідача на висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалах від 07.06.2017 у справі №221/1544/15-а (К/800/43228/15-а), від 18.03.2015 у справі №757/25290/14-а (К/800/2182/15), в яких зазначено про те, що суди прийшли до помилкового висновку щодо протиправності винесеної державним виконавцем постанови про стягнення з позивача виконавчого збору з огляду на приписи ч.4 ст.25 Закону №606, згідно з якою у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, зокрема, про стягнення періодичних платежів строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається, та ч.2 ст.28 Закону №606, за змістом якої виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, у тому числі, про стягнення періодичних платежів, оскільки виконавчим листом не передбачалось стягнення з пенсійного органу певних періодичних платежів, а було зобов'язано останнього провести за певний період перерахунок та виплату особі державної пенсії, тобто мало місце виконання судового рішення зобов'язального та разового характеру, з наступних підстав.

За результатами вивчення матеріалів справи встановлено, що спірну постанову про стягнення з боржника виконавчого збору винесено за невиконання у семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу про зобовязання позивача здійснити нарахування та виплату пенсії.

Колегія суддів зазначає, що зобовязання виплатити пенсію фактично за своєю природою є стягненням пенсії, тобто заборгованості періодичних (щомісячних) виплат сум пенсії.

З урахуванням викладеного, у відповідача були відсутні підстави для прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, враховуючи положення ч.2 ст.28 Закону №606, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», внаслідок чого колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про скасування спірної постанови внаслідок її протиправності.

Проте суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову щодо визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки законом відповідачеві надано право на винесення такого виду постанов у відповідності до закону. В даному випадку відповідач виніс постанову, яка суперечить ч.2 ст.28 Закону №606, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо зайвого обґрунтування мотивів прийняття рішення судом першої інстанції, а саме, наведення постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин виконавчого документа, оскільки така постанова не є предметом розгляду цієї справи та відсутня в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу за суттю вимог, проте внаслідок неправильного вирішення питання про визнання неправомірними дій щодо прийняття відповідачем спірної постанови, які не підлягають задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення позовних вимог.

Постанова в повному обсязі складена 13 грудня 2017 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202 ч..1 п.4, ст.205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року у справі №234/7319/17 за позовом Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування постанови скасувати.

Позов Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.08.2016 року ВП №51993067 про стягнення з Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області виконавчого збору у розмірі 2040 грн. ( дві тисячі сорок гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: А.В. Гайдар

ОСОБА_4