Справа № 823/1947/16
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року справа № 823/1947/16 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна інспекція сільського господарства України, Головне управління Державного казначейства в Черкаській області, Голова ліквідаційної комісії Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, Міністерство аграрної політики та продовольства України, про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати наказ №57-к від 14.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1М.» незаконним;

- скасувати наказ №57-к від 14.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1М.» з посади головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти рослин управління контролю якості насіння та садивного матеріалу у звязку з ліквідацією Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Тальнівської районної Державної насіннєвої інспекції;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.11.2016 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі і який на день предявлення позу становить 2255 грн. 50 коп.;

- зобовязати відповідача відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150000 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць;

- зобовязати голову ліквідаційної комісії Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- в порядку ст. 166 КАС постановити окрему ухвалу і направити в Міністерство аграрної політики та продовольства України і до управління МВС в Черкаській області для продовження проведення провадження кримінальної справи №0002524 від 28.06.2014 року ч. 2 ст. 382 КК України, №0000038 ч. 1 ст. 175 КК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу № 9-к від 06 березня 2007 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Наказом начальника Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції № 68-к від 03 грудня 2012 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року, справа № 823/2/13-а, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, його поновлено на посаді судом. Наказом № 39-к від 05 травня 2015 року позивача переведено на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння управляння контролю якості насіння та садивного матеріалу, увільнивши з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Крім того, 11 серпня 2011 року, у звязку з винесенням додаткового рішенням від 05 червня 2015 року у справі № 823/2/13-а, наказом № 56-к від 11 серпня 2015 року позивача поновлено на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції з 04 грудня 2012 року.

В подальшому, наказом від 14 листопада 2016 року № 57-к позивача звільнено із посади головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти рослин управляння контролю якості насіння та садивного матеріалу, у звязку з ліквідацією Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, не погоджуючись з таким наказом та вважаючи своє звільнення незаконним позивач посилається на ту обставину, що поновлюючи його на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції та здійснюючи переведення на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння управляння контролю якості насіння та садивного матеріалу увільнивши з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції наказом № 39-к від 05 травня 2015 року відповідач діяв протиправно, оскільки станом на вчинення таких дій не було затверджено штатного розпису та кошторису із відповідною посадою позивача - начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Таким чином позивач зазначив, що незважаючи на прийняті судові рішення, він не допущений до виконання роботи начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції, а тому і незаконно звільнений з посади головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння управляння контролю якості насіння та садивного матеріалу оскаржуваним наказом від 14 листопада 2016 року № 57-к.

В судовому засіданні 14.11.2017 позивач підтримав адміністративний позов та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна інспекція сільського господарства України, Голова ліквідаційної комісії Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, Міністерство аграрної політики та продовольства України у судове засідання не зявилися, своїх представників не направили, заяв про розгляд справи без їхньої участі на адресу суду не направили.

Від Головного управління державної казначейської служби у Черкаській області 17 січня 2017 року на адресу надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Після зясування всіх обставин справи, суд, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду справи у письмове провадження.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд встановив.

ОСОБА_1 наказом Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції № 9-к від 06 березня 2007 року призначений на посаду начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Наказом Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції від 03 грудня 2012 року № 68-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне, неналежне виконання своїх посадових обовязків, грубе порушення трудової дисципліни, невиконання без поважних причин правил внутрішнього трудового розпорядку.

Не погоджуючись з вищезазначеним наказом ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду у адміністративній справі № 823/2/13-а від 24 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, скасовано наказ Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції № 68-К від 03 грудня 2012 про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

27 листопада 2013 року на виконання вказаного вище рішення, Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

Відповідно до виконавчого листа, що виданий 27 листопада 2013 року у справі № 823/2/13-а боржником зазначено - Черкаську обласну державну насіннєву інспекцію.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2011 року №1300 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства, в т.ч. Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, яка є правонаступником Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції.

Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 28 січня 2014 року за №0000100 внесено запис про припинення, за рішенням засновників Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції, правонаступником якої є Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області.

Тому ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року замінено сторону виконавчого провадження № 41029072 про примусове виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 823/2/13-а від 27 листопада 2013, а саме замінено: боржника - Черкаську обласну державну насіннєву інспекцію на її правонаступника - Державну інспекцію сільського господарства в Черкаській області. Дана ухвала набрала законної сили 16 квітня 2014 року.

В подальшому, на виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року по справі № 823/2/13-а, Державною інспекцією сільського господарства в Черкаській області видано наказ від 13 серпня 2014 року № 138-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.», яким скасовано наказ Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції від 03 грудня 2012 року № 68-к «Про звільнення ОСОБА_1М.» та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції з 13 серпня 2014 року, попереджено його про наступне вивільнення в звязку з відсутністю зазначеної посади в штатному розписі Держсільгоспінспекції в Черкаській області.

Разом з тим, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року скасовано наказ Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 13 серпня 2014 року № 138-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.». Проте, вказане рішення було скасоване постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року.

Наказом Держсільгоспінспекцїї в Черкаській області від 11 лютого 2015 року № 17-к «Про скасування наказів» скасовано наказ Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції від 03 грудня 2012 року № 68-к «Про звільнення ОСОБА_1М.» та наказ від 13 серпня 2014 № 138-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.». Крім того, наказом від 11 лютого 2015 № 18-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.» позивача поновлено на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції з дня звільнення.

Надалі для забезпечення позивача працею, заробітною платою, та для вирішення конфлікту, ОСОБА_1 було запропоновано посаду в штатному розписі та на підставі письмової заяви ОСОБА_1 від 05 травня 2015 року відповідачем видано наказ від 05 травня 2015 № 39-к «Про переведення ОСОБА_1М.», відповідно якого з 05 травня 2015 ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння управління контролю якості насіння та садивного матеріалу увільнивши з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 823/3526/14 та додаткової постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 № 823/2/13-а, наказом відповідача 11 серпня 2015 року № 55-к «Про скасування наказів» скасовано накази від 13 серпня 2014 року № 138-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.», від 11 лютого 2015 року № 17-к «Про скасування наказів» та від 11 лютого 2015 року № 18-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.».

Натомість, 11 серпня 2015 року прийнято наказ № 56-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1М.», яким позивача поновлено на посаді начальника Тальнівської районної Державної насіннєвої інспекції з 04 грудня 2012 року.

У звязку із ліквідацією Державної інспекції сільського господарства України та Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 № 442 «Про оптимізацію центральних органів виконавчої», від 30 червня 2015 року № 447 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» та наказу Державної інспекції сільського господарства України від 07 липня 2015 року № 3 «Про утворення комісії з ліквідації територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», наказу Голови комісії з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, від 09 липня 2015 року № 28-о, ОСОБА_1, згідно статті 49-2 КЗпП України було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади.

Вищезазначене попередження, 16 липня 2015 року підписано позивачем, що підтверджується відповідною копією доданою до матеріалів справи.

14 листопада 2016 року відповідачем, прийнято наказ № 57-к «Про звільнення ОСОБА_1М.», у звязку з ліквідацією Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області.

Проте, позивач не погоджуючись з таким наказом та вважаючи своє звільнення незаконним посилається на ту обставину, що приймаючи накази від 11 лютого 2015 № 18-к та від 11 серпня 2015 року № 56-к про поновлення його на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції та здійснивши переведення позивача на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння управляння контролю якості насіння та садивного матеріалу увільнивши з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції наказом № 39-к від 05 травня 2015 року відповідач діяв протиправно, оскільки станом на вчинення таких дій не було затверджено та обо внесено зміни до штатного розпису та кошторису із відповідною посадою позивача - начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889) цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 889 дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889 визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до ч. 3 статті 87 Закону № 889 процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Визначення юридичної особи, поняття ліквідації юридичної особи та порядок її ліквідації міститься в ст.ст. 80, 104, 110, 111 Цивільного кодексу України.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

За таких обставин підставою для розірвання з працівником трудового договору у звязку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 104, 105, 110 Цивільного кодексу України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обовязків до інших осіб.

Отже, при ліквідації юридичної особи її права та обов'язки не переходять до іншої юридичної особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 у справі № 6-65цс12.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вставнолено з матеріалів справи, постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2011 року №1300 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства, в т.ч. і Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, яка є правонаступником Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції.

Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 28 січня 2014 за №0000100 внесено запис про припинення, за рішенням засновників Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції (з якої було звільнено позивача за наказом від 03 грудня 2012 року № 68-к), правонаступником якої є Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області.

Також на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» ліквідуються як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства, в тому числі і Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області.

Відаповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що сформовані станом на час розглядку справи Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області з 09 липня 2015 року перебуває в стані припинення за рішенням засновників та відповідано Державна інспекція сільського господарства України перебуває в стані припинення з 30 квітня 2015 року.

Як вказує Верховний Суд України в п.19 Постанови Пленуму № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Виходячи з вимог законодавства про працю та із змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 звільнення працівників у звязку із скороченням чисельності або штату може вважатися правомірним тільки при одночасному дотриманні роботодавцем наступних умов:

скорочення чисельності або штату дійсно мало місце;

роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, що підтверджується належними доказами.

Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» вказано, що, скорочення чисельності та скорочення штату це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Окрім того, зазначено порядок дій при змінах в організації виробництва і праці:

видати відповідний наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому розкривається зміст цих змін;

скласти і затвердити в установленому порядку новий штатний розпис (або зміни до нього);

видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів або інший відділ підприємства, на який покладено здійснення функції відділу кадрів (далі відділ кадрів), провести необхідні заходи в зв'язку із вивільненням працівників.

Виходячи із зазначеного, вбачається, що при скороченні чисельності відбувається скорочення штату, оскільки зміна чисельності працівників відображається відповідним чином у штатному розписі.

Відповідно до наказу Головного управління державної служби України «Про затвердження нової редакції Порядку підготовки організаційних документів в Головному управлінні державної служби України та його територіальних органах» від 27 жовтня 2006 року №356, штатний розпис це перелік посад в установі (організації) із зазначенням їх кількості і розмірів посадових окладів.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що під час поновлення на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції та здійснення переведення позивача на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти рослин управляння контролю якості насіння та садивного матеріалу увільнивши його з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції відповідач діяв протиправно, оскільки станом на вчинення таких дій не було затверджено штатного розпису та кошторису із відповідною посадою - начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції, суд зазначає про таке.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, вважає, що оскаржуваний наказ від 14 листопада 2016 року № 57-к є незаконним, тому що його не поновлено на посаді начальника Тальніської районної державної насіннєвої інспекції, а також, що відповідачем не виконано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі №823/2/13-а, оскільки фактично його не допущено до виконання обовязків начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції, у звязку з не внесенням змін до штатного розпису та кошторису до 11 лютого 2015 року та до 11 серпня 2015 року, під час фактичного поновлення на посаді - начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Для зясування всіх обставин у справі ухвалою суду від 06.09.2017 від Міністерства аграрної політики та продовольства України витребувано документально оформлену інформацію щодо того чи зверталась Державна інспекція сільського господарства у Черкаській області та Державна інспекція сільського господарства України про зміни до штатного розпису та кошторису до 11 лютого 2015 року та до 11 серпня 2015 року у звязку з виконанням судового рішення від 24.04.2014 та додаткової постанови від 05.06.2015 у справі №823/2/13-а.

На виконання вимог вказаної ухвали листом від 23.10.2017 № 31-4/1419 Міністерством аграрної політики та продовольства України надано відповідь, якою зазначено, що до Міністерства аграрної політики та продовольства України не надходили відповідні звернення щодо внесення змін до штатного розпису та кошторису до 11 лютого 2015 року та до 11 серпня 2015 року у звязку з виконанням судового рішення від 24.04.2014 та додаткової постанови від 05.06.2015 у справі №823/2/13-а.

Проте, насамперед під час прийняття рішення суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом відповідного наказу про це.

Аналогічна правова позиція викладена в п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9.

Під час прийняття рішення, суд не може залишити поза увагою і ту обставину, що питання про поновлення позивача на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції та подальша реалізації поновлення на вказаній посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції неодноразово ставало предметом розгляду справ Черкаського окружного адміністративного суду, за зверненням позивача із відповідним позовом за захистом порушених прав.

Не стала виключенням і справа № 823/5107/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державна інспекція сільського господарства України, Головне управління Державного казначейства в Черкаській області, голова ліквідаційної комісії Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, Міністерство аграрної політики України про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Так, під час розгляду вказаної справи як і під час розгляду даної справи, судом встановлено, що до 04 грудня 2012 року позивач обіймав посаду начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції, проте наказом від 03 грудня 2012 року звільнений із займаної посади.

Разом з тим, на виконання постанови та додаткової постанови Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 823/2/13-а був поновлений на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції з 04 грудня 2012 року.

Наказом від 05 травня 2015 р. № 39-к позивача на підставі його письмової заяви було переведено на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння і звільнено з посади начальника Тальніської районної державної насіннєвої інспекції.

Крім того, під час розгляду справи № 823/5107/15, судом серед іншого досліджувались штатні розписи відповідача в межах термінів видання наказів про поновлення та зокрема встановлена обставина щодо того, що у штатних розписах відсутня посада на яку поновлювався позивач за наказами від 11 лютого 2015 року № 18-к та від 11 серпня 2015 року № 56-к та відсутність відповідних звернень щодо внесення змін до штатного розпису та кошторису, що і стало підставою для скасування оскаржуваного наказу від №560-кв від 14 вересня 2015 року «Про надання відпустки ОСОБА_1М.».

Проте, Київський апеляційний адміністративній суд переглядаючи вказане рішення у справі № 823/5107/15, скасовуючи рішення Черкаського окружного адміністративного суд та відмовляючи позивачу у задоволенні адміністративного позову, дійшов протилежних висновків та звернув увагу на такий аспект.

В постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, увагу суду звернуто на те, що наказом від 05 травня 2015 року № 39-к «Про переведення ОСОБА_1М.» позивача на підставі його письмової заяви від 05 травня 2015 року і за його власним волевиявленням було переведено на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння та садивного матеріалу і звільнено з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

Також, наказ від 05 травня 2015 р. № 39-к, яким, зокрема підтверджується факт переведення позивача на посаду головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти насіння та садивного матеріалу є чинним, протиправним не визнавався та ніким не скасовувався.

З огляду на це, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що оскаржуваний наказ від 14 вересня 2015 року № 560-к відповідає вимогам чинного законодавства, і в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для його скасування.

Доводи позивача про те, що його фактично не поновлено на посаді начальника інспекції, та доводи, що вказана обставина порушує його право на працю, а також створює для нього як інваліда дискримінаційні умови реалізації його прав, колегія суддів вважає голослівними і такими, що спростовуються матеріалами справи № 823/5107/15, з яких вбачається, що наказами відповідача, які видані на підставі і на виконання судових рішень, позивача було поновлено на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції, а рішення суду від 24 квітня 2013 року та від 05 червня 2015 року виконані у відповідності до їх резолютивних частин.

Водночас, суд зазначає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року у справі № 823/5107/15, яка набрала законної сили має приюдиційне значення для розгляду даної справи та не може бути залишена поза увагою суду, під час прийняття рішення у справі та зясування обставин правомірності оскаржуваного наказу, наказу про поновлення та переведення без внесення відповідних змін до штатного розпису та кошторису.

При вирішенні питання чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення працівників у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Тобто, обов'язок власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові перед звільненням переведення на іншу роботу має місце виключно у разі наявності можливості здійснити таке переведення. Враховуючи, що ліквідація установи передбачає фактичну ліквідацію всіх посад цієї установи, можливість здійснити таке переведення при ліквідації установи відсутня.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач відповідно до вимог Кодексу законів про працю України був попереджений про наступне вивільнення за два місяці до звільнення у звязку з ліквідацією Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, тобто відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника у разі ліквідації.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному звязку, суд дійшов до висновку, що відповідачем не було порушено прав позивача при прийнятті оскаржуваного рішення щодо звільнення позивача, що виключає правові підстави для поновлення позивача на посаді.

Враховуючи, що під час розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про правомірність прийняття наказу про звільнення позивача від № 57-к від 14 листопада 2016 року, а саме звільнення було проведено із дотриманням порядку, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, як і немає підстав для негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Щодо вимоги позивача постановити окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, то суд зазначає таке.

Відповідно ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.

Одночасно, суд зазначає, що підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов'язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.

На думку суду, це може бути порушення будь-якої норми, незалежно від її галузевої належності, однак насамперед це має бути норма саме закону, а не будь-якого іншого нормативно-правового акту.

Зі змісту ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що вона не містить ознак тих порушень закону, яким суд надав правову оцінку та щодо яких виніс рішення по суті із наданням правової оцінки.

Враховуючи, що суд має право, але не зобовязаний постановляти окрему ухвалу тому відсутні підстави для обовязкового винесення окремої ухвали, як про те просить позивач.

Також суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду, то з огляду на обставини справи суд не вбачає необхідності встановлювати судовий контроль за виконанням даної постанови.

Крім того, ухвалою суду від 13 грудня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без розгляду позовну заяву позивача в частині поновлення на посаді начальника Тальнівської районної Державної насіннєвої інспекції, у звязку з пропущенням встановленого законом строку для звернення до адміністративного суду.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача суд дійшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити повністю.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 41, 71, 86, 94, 128, 159-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко