Справа № 826/14322/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року № 826/14322/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії судді: головуючого судді Аверкової В.В., суддів Бояринцевої М.А., Шевченко Н.М., при секретарі судового засідання Павленко Ю.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивача) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо не нарахування та невиплати позивачу з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк коштів;

- зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення - 46 095,28 грн, відповідно до виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва № 2а-1061/11 від 15 лютого 2011 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/14322/17, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 22 листопада 2017 року.

У судовому засіданні 22 листопада 2017 року представник позивача підтримав позов, представник відповідача заперечив проти позову.

Керуючись приписами статей 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2011 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва щодо призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 як особі, постраждалій від наслідків аварії Чорнобильській АЕС у розмірах нижче від визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва здійснити з 25 липня 2010 року перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 виходячи з розмірів, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії - у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та виплатити недоплачені суми з урахуванням проведених виплат та положень ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання вищезазначеної постанови, 09 квітня 2012 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, який позивачем у подальшому направлено Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві.

25 травня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у місті Києві відкрито виконавче провадження, у межах якого листом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києві від 25 жовтня 2012 року проінформовано про належну позивачу компенсацію у розмірі 46095,28 грн.

21 грудня 2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання зазначеного виконавчого листа, яка мотивована повним виконанням рішення Деснянського районного суду міста Києва у зв'язку з визначенням Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києві компенсації саме у розмірі 46095,28 грн.

Матеріали справи свідчать, що за результатом судового оскарження вищевказану постанову державного виконавця скасовано, а судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва здійснити з 25 липня 2010 року перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 виходячи з розмірів, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії - у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та виплатити недоплачені суми з урахуванням проведених виплат та положень ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У подальшому, виконавче провадження за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києві від 09 квітня 2012 року передано до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві.

Листами Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві 11 січня 2017 року та 20 березня 2017 року позивача інформувалось, що питання виконання судових рішень, гарантованих державою, залежить від суми коштів, встановлених у законі про Державний бюджет на відповідний рік, а погашення заборгованості розглядатиметься у третьому кварталі 2017 року.

Таким чином, кошти були перераховані позивачу на початку вересня 2017 року.

Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи, визнаються сторонами, а тому в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем тримісячного строку перерахування коштів стягувача встановленого частиною 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за яке законодавством передбачено виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Представник відповідача зазначає, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року лише зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва здійснити з 25 липня 2010 року перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 виходячи з розмірів, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому приписи частиною 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на спірні правовідносини.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.

09 квітня 2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві отримано матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києві від 09 квітня 2012 року.

Судом також встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2011 року, серед іншого, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва виплатити недоплачені суми з урахуванням проведених виплат та положень ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києві від 25 жовтня 2012 року визначено, що сума компенсації складає 46095,28 грн.

Таким чином, на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року та листа Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києві від 25 жовтня 2012 року на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації у розмірі 46095,28 грн.

Вищезазначена постанова Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року набрала законної сили 26 лютого 2011 року; 09 квітня 2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві отримано матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києві від 09 квітня 2012 року, при цьому перерахування присуджених коштів позивачу здійснено на початку вересня 2017 року.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 (далі по тексту - Положення N 460/2011 ) встановлено, що Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр).

Казначейство України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України (далі - Мінфін України), іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра. (пункт 2 Положення N 460/2011).

У свою чергу, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (в редакції чинній на момент розгляду справи, далі по тексту- Порядок № 845).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Вищевказаний закон є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві отримано матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києві від 09 квітня 2012 року, при цьому перерахування присуджених коштів позивачу здійснено на початку вересня 2017 року.

Тобто, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року в частині виплати недоплаченої суми з урахуванням проведених виплат та положень ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у встановлений тримісячний строк не виконано.

В спростування доводів відповідача слід зазначити, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2013 року у справі № 22-7608/2013 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 квітня 2013 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції, встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2011 року зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом відхиляються посилання відповідача, що не підлягає виплаті компенсація у розмірі 3 відсотки річних оскільки відсутнє судове рішення про стягнення коштів, разом з тим, як вже зазначалось постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2011 року зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача. В даному випадку виплата може бути здійснена шляхом стягнення на користь позивача.

Матеріали справи містять копії листів Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві від 18 вересня 2015 року № 05-08/1605-11968, від 19 травня 2016 року № 5-08/881-5805, від 16 червня 2016 року № 5-08/1033-7164, від 11 січня 2017 року № 5-13/422-566, від 20 березня 2017 року № 5-13/1788-4569, в яких несвоєчасне виконання рішення суду, а саме перерахування на користь позивача коштів у розмірі 46 095,28 грн, відповідач обґрунтовує відсутністю бюджетних коштів, встановленням конкретних розмірів виплати коштів та/або неможливістю порушення принципу черговості виконання рішень, що надійшли раніше.

Проте, такі доводи не можуть бути підставою для відмови у виплаті компенсації, визначеної частиною 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З огляду на викладене, суд вважає вимогу про зобов'язання Державної казначейської служби України нарахувати та виплатити позивачу з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення - 46 095,28 грн, відповідно до виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва № 2а-1061/11 від 15 лютого 2011 року обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій Державної казначейської служби України щодо не нарахування та невиплати позивачу з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк коштів суд зазначає наступне.

Як встановлено частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративних справах, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов'язково у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України під поняттям адміністративний позов визначено - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

З огляду на приписи пункту 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідачем у нарахуванні та виплаті компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення - 46 095,28 грн, відповідно до виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва № 2а-1061/11 від 15 лютого 2011 року.

Як свідчать матеріали справи, заявою від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про виплату компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення.

Матеріали справи не містять копії відповіді на вказану заяву, при цьому, і не містять доказів отримання відповідачем вказаної заяви.

До того ж, відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

В свою чергу, адміністративний позов подано до спливу місячного строку, встановленого для розгляду відповідачем звернення позивача.

Таким чином, вимога про визнання протиправними дій Державної казначейської служби України щодо не нарахування та невиплати позивачу з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк коштів не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення - 46 095,28 грн, відповідно до виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва № 2а-1061/11 від 15 лютого 2011 року.

3. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Аверкова

Судді М.А. Бояринцева

Н.М. Шевченко