Справа № 820/5290/17
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 грудня 2017 р. № 820/5290/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання - Єрьомкіній К.І., Денисенко А.А.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому з урахуванням позовних вимог просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ № 4989 від 21.09.2017 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Харківський БТЗ»»; скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2017 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі пославшись на те, що одержані від контролюючого органу запити про надання інформації та пояснень є безпідставними, вимоги запитів виконанню не підлягали, а відтак і прийнятий через невиконання цих запитів наказ є протиправним. Крім того представник позивача зазначив, що підприємство не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та вважає неправомірним донарахування позивачу ПДВ, оскільки позивач мав законні підстави для віднесення до складу податкового кредиту сум за господарськими відносинами з контрагентами. Позивач зазначив, що бухгалтерський та податковий облік підприємства здійснювався без порушень цивільного, господарського законодавства України, вимог Податкового кодексу України. Укладені позивачем угоди, є дійсними, спрямовані на реальне встановлення між сторонами цивільних прав та обов'язків, за якими відбулося фактичне отримання поставленого товару, його використання, проведені розрахунки. Отримані первинні документи оформлені відповідно до вимог законодавства, є підставою для відображення здійснених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що податковий орган отримав від інших податкових органів інформацію, яка свідчила про можливе вчинення платником податкових правопорушень. З метою перевірки отриманої інформації складено та належно оформлено запити про надання пояснень і документів. Невиконання вимог запитів спричинило прийняття спірного наказу. При проведенні перевірки позивача були взяті до уваги висновки актів перевірок ДПІ на обліку у яких знаходилися контрагенти позивача, якими встановлено неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку передбаченому приписами діючого законодавства України у перевіряємому періоді, а отже позивачем неправомірно сформовані показники податкової звітності, внаслідок чого йому донараховані грошові зобов'язання та визначені штрафні санкції.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації набув статусу субєкта господарювання-юридичної особи. Основними видами діяльності підприємства за КВЕД в т.ч. є 28.11 - виробництво двигунів і турбін, крім авіаційних, автотранспортних і мотоциклетних двигунів; 30.40 виробництво військових транспортних засобів; 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення та інші.

У період з 02.10.2017 р. по 09.10.2017 р. на підставі наказу №4989 від 21.09.2017 р., виданого ГУ ДФС у Харківській області фахівцями відповідача проведена документальна невиїзна позапланова перевірка Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод» (далі за текстом - ДП «Харківський БТЗ») з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ТД Фірма Союз» за період січень 2016 року, вересень 2016 року, березень 2017 року; ТОВ «Олеандр ГРУП» за період червень 2016 року, липень 2016 року, вересень 2016 року, лютий 2017 року; ТОВ «ВП Спецкабель» за період січень 2016 року; ТОВ «Укрспеціндустріяметал» за період серпень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, січень 2017, лютий 2017 року; ТОВ «Листехпоставка» за період лютий 2017 року; ТОВ «РАДЕК» за період березень 2017 року та подальшому ланцюгу постачання.

За результатами перевірки складено акт №14949/20-40-14-11-11/08099848 від 09.10.2017 р., яким встановлено порушення п.198.1-198.3 ст.198 ПК України, що призвело до завищення відємного значення податку на додану вартість - 9486 грн., за січень 2016 р.; 4605377,00 грн., за листопад 2016 р.; 3942821,00 грн., за березень 2017 р.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2017р., яким підприємству зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 8557684 грн.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, яка визначає презумпцію правомірності рішень платника податку, самостійно визначені платником податку валові витрати і податковий кредит вважаються сформованими правомірно, доти контролюючим органом в установленому порядку не буде доведено факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до п.198.1 -198.3. ст..198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Отже, з огляду на зазначені приписи підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на додану вартість - на суму цього податку, нараховану на вартість придбаних товарів, є факт реального придбання товарів та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих товарів з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою, але не беззаперечною передумовою для визначення правильності формування податкового кредиту. Формування податкового кредиту відбувається не лише на підставі підписання договорів та виписування податкових накладних, воно має бути обумовлено фактичною поставкою товару, в іншому випадку право на податковий кредит у особи не виникає, оскільки не дотримується обов'язкова передумова його виникнення - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Враховуючи викладене вище, відповідно до приписів ч.ч. 4-5 ст. 11 КАС України судом витребувані у позивача первинні бухгалтерські документи на підтвердження обставин отримання послуг за договорами із контрагентами, сплати їх вартості та подальшого використання у господарській діяльності.

Дослідивши зазначені документи суд встановив, що між ДП «Харківський БТЗ» та ТОВ «ТД Фірма Союз ЛТД» укладено договір поставки №15/28 від 20.04.2015 року, предметом якого є поставка вузлів та агрегатів, в тому числі оптики для БТОТ (п.1.1 Договору) , поставка товару здійснюється на умовах поставки DDP-склад покупця.

В межах згаданого правочину проведені господарські операції з постачання контрагентом позивачу ТМЦ, які оформлені видатковими накладними та рахунком фактурою (а.с.27,30,35,39,43,46, т.2).

Фізичне переміщення товару та підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.28-29,37-38,44,45 т.2) фактичне надходження товару в розпорядження позивача та його подальше використання підтверджується даними складського обліку, а саме: приходними ордерами та відомостями по партіях товарів на складах (а.с.25-26,36,42,48 т.2)

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного у контрагента товару виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжних доручень , копії яких містяться у матеріалах справи (а.с.31-34, 40-41,47 т.2 ) Наявність платіжних документів, вказує на те, що безготівкові кошти списані з рахунку позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявність у позивача та контрагента спільного інтересу щодо їх отримання матеріали справи не містять.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Із долучених до матеріалів справи документів (а.с.49-235, т.2) встановлено, що між ДП «Харківський БТЗ» та ТОВ «Олеандр груп» укладено договір поставки №22/05/15 від22.05.2015 року, предметом якого є придбання тросу буксирного, гідро панелі, підігрівача (п.1.1 Договору), поставка товару здійснюється на умовах поставки DDP - склад покупця (п.4.1 Договору).

В межах згаданого правочину проведені господарські операції з постачання контрагентом позивачу ТМЦ, які оформлені видатковими накладними та рахунками фактурою , копії яких містяться у матеріалах справи.

Фізичне переміщення товару підтверджується товарно-транспортними накладними, тоді як фактичне надходження товару в розпорядження позивача та його подальше використання підтверджується даними складського обліку, а саме: приходними ордерами, відомостями по партіях товарів на складах та висновками вхідного контролю.

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного у контрагента товару виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжних доручень , копії яких містяться у матеріалах справи та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 «Розрахунки з вiтчизняними постачальниками» Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. 29 (зі змінами та доповненнями). Наявність платіжних документів, обороно-сальдових відомостей, вказує на те, що безготівкові кошти списані з рахунку позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявність у позивача та контрагента спільного інтересу щодо їх отримання матеріали справи не містять.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи (а.с.1-11,14,17-18 т.2), судом встановлено, що між ДП «Харківський БТЗ» та ТОВ «ВП Спецкабель» укладено договір поставки №02-16 від 25.01.2016 року, предметом якого є поставка кабельно-провідникової продукції (п.1.1. Договору)

В межах згаданого правочину проведені господарські операції з постачання контрагентом позивачу ТМЦ, які оформлені видатковими накладними та рахунками фактурою , копії яких містяться у матеріалах справи.

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача та його подальше використання підтверджується даними складського обліку, а саме: приходними ордерами, відомостями по партіях товарів на складах.

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного у контрагента товару виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжних доручень , копії яких містяться у матеріалах справи та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 «Розрахунки з вiтчизняними постачальниками» Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. № 29 (зі змінами та доповненнями). Наявність платіжних документів, обороно-сальдових відомостей, вказує на те, що безготівкові кошти списані з рахунку позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявність у позивача та контрагента спільного інтересу щодо їх отримання матеріали справи не містять.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Із долучених до матеріалів справи документів (а.с.137-213 т.1, а.с.13 т.2) судом встановлено, що між ДП «Харківський БТЗ» та ТОВ «Укрспеціндустрія-метал» укладено договір поставки №2208-16/УМ від 22.08.2016 року.

В межах згаданого правочину проведені господарські операції з постачання контрагентом позивачу ТМЦ, які оформлені видатковими накладними та рахунками фактурою , копії яких містяться у матеріалах справи.

Фізичне переміщення товару підтверджується товарно-транспортними накладними , тоді як фактичне надходження товару в розпорядження позивача та його подальше використання підтверджується даними складського обліку, а саме: приходними ордерами, відомостями по партіях товарів на складах, висновками вхідного контролю. Якість ТМЦ за вказаним договором підтверджується сертифікатами, копії яких містяться у матеріалах справи

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного у контрагента товару виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжних доручень , копії яких містяться у матеріалах справи та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 «Розрахунки з вiтчизняними постачальниками» Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. № 29 (зі змінами та доповненнями). Наявність платіжних документів, обороно-сальдових відомостей, вказує на те, що безготівкові кошти списані з рахунку позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявність у позивача та контрагента спільного інтересу щодо їх отримання матеріали справи не містять.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Із долучених до матеріалів справи документів (а.с.214-222 т.1, а.с.12 т. 2), судом встановлено, що між ДП «Харківський БТЗ» та ТОВ «Листехпоставка» укладено усний договір стосовно придбання проводу ФТЭ.

В межах згаданого правочину проведені господарські операції з постачання контрагентом позивачу ТМЦ, які оформлені видатковими накладними та рахунками фактурою , копії яких містяться у матеріалах справи.

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача та його подальше використання підтверджується даними складського обліку, а саме: приходними ордерами, відомостями по партіях товарів на складах.

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного у контрагента товару виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжних доручень , копії яких містяться у матеріалах справи та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 3711 «Розрахунки за виданими авансами» Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. № 29 (зі змінами та доповненнями). Наявність платіжних документів, обороно-сальдових відомостей, вказує на те, що безготівкові кошти списані з рахунку позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявність у позивача та контрагента спільного інтересу щодо їх отримання матеріали справи не містять.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Долученими до матеріалів справи документами (а.с 233-248, т.1, а.с.15-16, т.2) підтверджено, що ДП «Харківський БТЗ» та ТОВ «РАДЕК» укладено договір поставки №1М107-08 від 14.03.2017 року щодо придбання запчастин та комплектуючих до бронетехніки.

В межах згаданого правочину проведені господарські операції з постачання контрагентом позивачу ТМЦ, які оформлені видатковими накладними та рахунками фактурою , копії яких містяться у матеріалах справи.

Фізичне переміщення товару підтверджується товарно-транспортними накладними , тоді як фактичне надходження товару в розпорядження позивача та його подальше використання підтверджується даними складського обліку, а саме: приходними ордерами, відомостями по партіях товарів на складах.

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного у контрагента товару виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжних доручень , копії яких містяться у матеріалах справи та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 «Розрахунки з вiтчизняними постачальниками» Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. № 29 (зі змінами та доповненнями) Наявність платіжних документів, обороно-сальдових відомостей, вказує на те, що безготівкові кошти списані з рахунку позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявність у позивача та контрагента спільного інтересу щодо їх отримання матеріали справи не містять.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У судовому засіданні як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог представник відповідача послалася на те, що підприємством не надано до перевірки сертифікати, технічну документацію щодо придбаного товару, тоді як запитами податкового органу вказані документи витребовувалися. Крім того по деяким з первинних документів були зауваження щодо їх оформлення: ТТН від 07.03.2017 року № 0703. Крім того як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог представник податкового органу послалася на податкові інформації, складені податковими органами на обліку в яких перебувають контрагенти позивача, відповідно до яких вказані підприємства не мають відповідних потужностей для реального здійснення господарських операцій .

З цього приводу суд відмічає, що в силу закону, отримання контролюючим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, податкова інформація щодо контрагентів не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачами не подано до суду жодних доказів відкриття кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд також звертає увагу на те, що акт перевірки (а.с.49-50, т.1) містить посилання на те, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ « ТД фірма Союз ЛТД» за січень 2016 року були предметом дослідження та перевірки в ході судового розгляду у справі 820/1124/17 за позовом ТОВ « ТД фірма Союз ЛТД» до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень. Рішеннями першої інстанції та ухвалою судом апеляційної інстанції підтверджено реальність господарських операцій на підтвердження чого надано ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2017 року у справі 820/1124/17. Проте вказані документи податковим органом при проведенні перевірки до уваги не взяті та їм не надано відповідної оцінки.

Суд зазначає, що придбані позивачем за договорами з ТОВ «Виробниче підприємство «Спецкабель», ТОВ «Укрспеціндустрія-метал», ТОВ «Листехпоставка» , ТОВ « Радек» ТМЦ відповідно до наказу №28 від 01.02.2005 року «Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 травня 2005 р. за № 466/10746) обовязковій сертифікації не підлягають. Крім того із долучених до матеріалів справи відповідей підприємства на запити податкового органу та описової частини акту (а.с.47-62, т.1) встановлено, що підприємством на запит податкового органу надавалися в т.ч. копії паспортів на трансмісії та інші вироби, які придбавалися у контрагентів, проте акт перевірки не містить посилання на оцінку вказаних документів.

Суд також не вважає обґрунтованим посилання відповідача на відсутність моделі та типу транспортного засобу в товарно-транспортній накладній №0703 від 07.03.2017, як підставу неможливості встановлення технологічної здатності автомобіля перевозити вантаж відповідного обєму, оскільки в органах ДФС України має доступ ресурсу під назвою АІС «Податковий блок», який включає в себе АІС «Автомобіль», котрий має можливість ідентифікувати транспортний засіб за державним номером (АХ9491ВА відповідно ТТН №0703 від 07.03.2017) з розшифруванням марки, моделі та типу транспортного засобу. Доказів отримання інформації з вказаного податкового блоку в судове засідання або вчинення інших дій на встановлення факту неможливості здійснення перевезення вказаним автомобілем відповідачем не надано.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище, суд вважає висновки податкового органу про відсутність реальності господарських операцій з контрагентами позивача та відповідно неправомірність формування податкового кредиту по взаємовідносинам із вказаним контрагентомами необґрунтованими, а отже, в цій частині вимог позов є таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати наказ № 4989 від 21.09.2017 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Харківський БТЗ», суд зазначає наступне.

Так, у п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп. 62.1.2 п. 62.2 ст. 62 Податкового кодексу України), а також перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (пп. 62.1.3 п. 62.2 ст. 62 Податкового кодексу України).

Судовим розглядом встановлено, що 21.09.2017 р. відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, прийняв наказ №4989 «Про ведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Харківський бронетанковий завод».

Юридичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення суб'єкт владних повноважень визначено положення п.п. 20.1.4 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1 ст. 61, п.п. 62.1.3 ст. 62, п.п. 75.1.2 ст. 75, п.п. 78.1.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, ненадання платником податків у повному обсязі пояснень та документів на запити контролюючого органу по взаємовідносинам з зазначеними вище контрагентами.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що правовідносини з приводу повноважень контролюючих органів на витребування інформації від платників податків до початку проведення заходів податкового контролю у формі перевірки чи зустрічної звірки визначено приписами Податкового кодексу України, зокрема, п. 20.1.2 ст. 20, п. 73.3 ст. 73, п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Отже, означене вище право податкового органу на витребовування інформації кореспондується з обовязком платника податків надати відповідні документи.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до диспозиції п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності взаємоповязаних підстав: отримання податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем сформовані та направлені на адресу підприємства-позивача запити щодо надання інформації та відповідних документів по взаємовідносинам з вказаними вище контрагентами №6101/10/20-40-14-08-18 від 07.11.2016 р.; №552/10/20-40-14-08-18 від 31.01.2017 р.; №4490/10/20-40-14-13-18 від 26.04.2017 р. ; №6305/10/20-40-14-11-18 від 02.06.2017 р.; №8988/10/20-40-14-11-18 від 06.07.2017 р.; №9376/10/20-40-14-11-18 від 10.07.2017 р.; №13158/10/20-40-14-11-18 від 11.08.2017р.

До матеріалів справи відповідачем долучено Результати опрацювання зібраної податкової інформації по контрагентам позивача ТОВ «ТД Фірма Союз», ТОВ «Олеандр ГРУП» , ТОВ «ВП Спецкабель» , ТОВ «Укрспеціндустріяметал» , ТОВ «Листехпоставка» . ТОВ «РАДЕК».(а.с.54-99, т.3), які стали підставою для формування запитів та в подальшому використані при проведенні перевірки.

Суд зауважує, що норми Податкового кодексу України не містять правових підстав для складання контролюючими органами таких документів, а зміст не надає обґрунтованих сумнівів для припущення про скоєння позивачем податкового правопорушення, оскільки Результати опрацювання складені виключно по взаємовідносинам контрагентів позивача з іншими підприємства (результати опрацювання зібраної податкової інформації по ТОВ « Олеандр груп» за липень 2016 року стосується взаємовідносин вказаного підприємства з ТОВ «ВП Аргус», ТОВ « Адварс Лайн», ТОВ « Хімсервіс», ДП « Завод 410 ЦА» ПРАТ « Завод «Перетворювач» та інші; результати опрацювання зібраної податкової інформації по ТОВ « Олеандр груп» за лютий 2017 року від 24.04.2017 року № 460/20-40-14-13-12/38278407 стосується взаємовідносин вказаного підприємства з ТОВ «Ефон Груп» та «Агробуд Інжинірінг» ), вказані документи стосуються лише конкретних періодів, що не виключає можливості придбання контрагентом товару у попередні звітні податкові періоди.

Крім того, відповідно до п.1.2 Результатів опрацюванні зібраної податкової інформації вони складені або внаслідок неможливості проведення перевірки підприємства, що у свою чергу виключає можливість дослідження первинних документів, поданих на спростування викладених в них висновків, або для подальшої перевірки контрагента позивача (а.с.71, 75, 81 т.3)

За таких обставин, суд доходить до висновку, що відповідач в порядку ст..ст.71-72 КАС України не довів наявності обґрунтованих та достатніх сумнівів у вчиненні платником податків порушення діючого податкового законодавства по взаємовідносинам з вказаними вище контрагентами, як передумови призначення перевірки.

Суд також зауважує, що із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що позивачем по справі надано відповіді на запити податкового органу з наданням пояснень та відповідних документів (а.с.8-41, т.3)

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки позивача, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення були відсутні достатні та допустимі підстави визначені п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, а отже в цій частині вимог позов підлягає задоволенню

Відповідно до ст.ст.9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем по справі не доведено правомірності та обґрунтованості прийняття оскаржуваних рішень.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст..94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 160 163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити

Визнати протиправним та скасувати наказ № 4989 від 21.09.2017 року " Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП "Харківський БТЗ"

Скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 25.10.2017 року

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова виготовлена 12.12.2017 року

Суддя Зоркіна Ю.В.