Справа № 813/4295/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року справа № 813/4295/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «ЛЬВІВОРГРЕС» до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «ЛЬВІВОРГРЕС» (далі ПрАТ «ЛЬВІВОРГРЕС», позивач) до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить скасувати постанову №1-489 від 26.10.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані незаконністю рішення про проведення інспекційного відвідування відповідачем, в результаті якого було прийнято оскаржувану постанову. Позивач вважає, що відповідач не має права проводити інспекційного відвідування, оскільки, на думку позивача, законом не передбачена така форма контролю. Також зазначено, що відсутні форми документів, які мають складатися за результатами інспекційного відвідування, що на думку позивача, є підставою недопуску інспекторів Держпраці.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві. Просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили з мотивів, викладених у наданих суду письмових запереченнях. Стверджували, що дії посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області щодо призначення та проведення на ПрАТ «Львіворгрес» інспекційного відвідування, вимоги головного державного інспектора Меленюк Г.С. про надання документів про оплату праці, притягнення позивача до фінансової відповідальності за невиконання законних вимог інспектора та чинення перешкод в проведенні інспекційного відвідування, були законними і вчиненими у межах наданих повноважень, у спосіб та порядок передбачений Законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

ГУ Держпраці у Львівській області видано наказ від 27.09.2017 року № 1453-П, яким було передбачено проведення інспекційного відвідування на ПрАТ «Львіворгрес» у термін з 28.09.2017 по 29.09.2017 року та направлення на проведення інспекційного відвідування від 27.09.2017 року № 1426.

Відповідно до зазначеного направлення, предметом здійснення заходу було дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці.

На підставі службової записки головного державного інспектора Меленюк Г.С. від 29.09.2017 було видано наказ від 29.09.2017 року № 1474-П, яким було продовжено термін інспекційного відвідування до 05.10.2017 року.

26.10.2017 року ГУ Держпраці у Львівській області було прийнято постанову №1-489 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої, на підставі абзацу 6 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення) на ПрАТ «Львіворгрес» накладено штраф у розмірі 9600 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Аналізуючи приписи законодавства у взаємозвязку з обставинами справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон №877-V).

Так, за приписами ст. 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

В силу положень п.п. 6 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

ГУ Держпраці у Львівській області є територіальним органом Держпраці і було утворене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області затвердженого наказом Держпраці від 22.06.2017 року № 75 (далі - Положення про Управління) Управління є територіальним органом Держпраці. що їй підпорядковується.

Згідно п.п. 1 п. 3 Положення про Управління завданням Управління, зокрема, є реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до п.п. 49 цього ж пункту Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 року № 295, якою, зокрема, затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п.2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до абз.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V (далі Закон №877-V) виключно законами України встановлюється спосіб та форма здійснення державного нагляду (контролю). При цьому, відповідно до ст. 1 Закону №877-V, заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом. Наведене положення Закону позивач трактує як таке, що не передбачає процедури проведення «інспекційного відвідування», тому робить висновок, що проведення відповідачем таких заходів державного контролю суперечить вимогам законодавства.

З цього приводу, суд зауважує, що в ч. 3 ст. 7 цього ж Закону зазначено, що у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначається, зокрема, форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо). Таким чином, з аналізу приписів абз.3 ст.1 та ч.3 ст.7 Закону №877-V слідує, що Закон містить різні переліки форм заходів контролю, серед яких є і така форма, як інспектування. Крім того, конструкція норми ч.3 ст.7 Закону свідчить про те, що законом не визначений вичерпний перелік таких заходів та інша назва контрольного заходу, прямо не зазначена в тексті Закону, не суперечить його вимогам, через що посилання представника позивача на те, що у чинному законодавстві відсутня така форма контролю, як інспекційне відвідування, не знаходить правого обґрунтування.

Поряд з цим, основні засади здійснення контролю за додержанням законодавства про працю визначені Конвенцією МОП № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі ратифікованої Україною Законом № 1985-IV від 08.09.2004 року, яка є частиною національного законодавства України та застосовується в порядку передбаченому Законом України «Про міжнародні договори України».

Відповідно до ст. 12 Конвенції МОП № 81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

-безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

-проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

-здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

-наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

-вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

-зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

-вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Стосовно Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на який, з-поміж іншого, посилається позивач, суд зазначає, що такий не регулює спірні правовідносини, оскільки, відповідно до ст. 6 цього Закону його дія не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) Державною службою України з питань праці та її територіальними органами.

Як вбачається з пояснень представників відповідача та підтверджується матеріалами справи, 18.09.2017 року, через Урядову гарячу лінію, на адресу Управління надійшло звернення фізичної особи про порушення ПП «Львіворгрес» вимог законодавства про працю. Оскільки в даному зверненні порушувалися питання, розгляд яких належить до компетенції Управління, було прийнято рішення провести інспекційне відвідування у відповідного субєкта господарювання.

Так, відповідно до п.п. 1 п. 5 Порядку № 295 інспекційне відвідування проводиться на підставі звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

З огляду на наведене, у суду не виникає сумніву щодо підставності призначення відповідачем інспекційного відвідування в ПрАТ «Львіворгрес».

Відповідно до п.п. 2 п. 14 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування обєкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у випадку відсутності на офіційному веб-сайті Держгіраці рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акту, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню.

Уніфікована форма акту, що складається за результатами контрольного заходу за додержанням законодавства про працю розміщена на офіційному веб-сайті Держпраці (http://dsp.gov.ua) у розділі «Діяльність» - «Нормативна база».

Уніфікована форма акту, яка являє собою перелік питань, які повинні бути досліджені в ході здійснення контрольного заходу, затверджена рішенням Мінсоцполітики, а саме, наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 року № 390.

Тому посилання позивача на відсутність затвердженої форми акту, інспекційного відвідування є необгрунтованими.

Оскаржувану позивачем постанову було прийнято на підставі абзацу 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Суд погоджується з відповідачем з приводу тому, що сам факт допуску до проведення інспекційного відвідування не може свідчити про відсутність складу правопорушення передбаченого абзацом 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Так, як вбачається з матеріалів справи, хоча головного державного інспектора Меленюк Т.С. було допущено до проведення інспекційного відвідування, проте, в подальшому, в ході інспекційного відвідування позивач не виконав законну вимогу інспектора щодо надання необхідних документів в частині питань повязаних з оплатою праці.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність прийнятої ним постанови з урахуванням всіх встановлених судом фактичних обставин та вимог законодавства, а тому позовна вимога про скасування постанови відповідача про накладення штрафу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений і підписаний 14.12.2017.

Суддя Сакалош В.М.