Справа № 761/42170/17
Суддя: Рибак М. А.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/910/2017
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Рибак М.А., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до призваного нотаріуса Гембарської Світлани Іванівни, приватного нотаріуса Легкобита Станіслава Олександровича треті особи: ОСОБА_4, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових правовідносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно з ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач звернувся до суду з адміністративними позовом та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнати протиправними та скасував рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;» визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Легкобита С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності записи про право власності на квартиру, вчинені приватними нотаріусами КМНО Гембарською С.І. та Легкобитним С.О.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом спору є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які прийнятті на підставі договору іпотеки від 23.12.2008 року №7939, договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 17.04.2017 року №186 та кредитного договору від 23.12.2008 року №0001/08-CLNvW, якими за Оністратенком О.О. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Водночас, як вбачається з позовної заяви, та доданих до неї матеріалів, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2005 року, реєстраційний номер 1600 ОСОБА_6 відчужено на користь позивача квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором не може бути підставою для відчуження квартири через те, що право вимоги на грошові кошти не передбачає перехід власності від одної особи до іншої особи без згоди сторін. Крім цього, Позивач, який є власником квартири, про жодний договір про передачу права вимоги від кредитора, що знаходиться в стадії припинення діяльності з 14.03.2017 року, або будь яким іншим учасником такого договору не повідомлявся і претензій не отримував.

Таким чином, підставою звернення до суду з даним позовом, зокрема, є твердження позивача про те, що зазначена квартира належить останньому на праві власності.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на норми ЦК України, які стосуються права власності.

Відповідно до п.п. 26, 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року Право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень). Наприклад, це спори щодо безпідставної відмови органом місцевого самоврядування у дозволі на переобладнання чи перепланування житлового будинку, відмови у здійсненні забудови чи дозволі на будівництво тощо, якщо вони безпосередньо пов'язані з виникненням та здійсненням права власності на майно. У такому порядку слід вирішувати спори щодо договору найму в будинках державного і громадського житлового фонду, оскільки за своєю правовою природою право користування житлом має речовий характер, і особливості його реалізації встановлюються Житловим кодексом Української РСР. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, як зазначено постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року в адміністративній справі №21-41а16 спір фізичної особи з державним реєстратором щодо дій з реєстрації/перереєстрації прав власності на нерухоме майно, який випливає з цивільних прав та обов'язків, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.2 статті 2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

З урахуванням підстав та предмету позову, заявлених позивачем, а також виходячи зі змісту правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачами приходжу до висновку, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з вирішенням спору щодо права власності на об'єкт нерухомого майна, а тому вказаний позов має бути розглянути в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на зазначене, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що згідно позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що провадження в даній справі не може бути відкрите, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Гембарської Світлани Іванівни, приватного нотаріуса Легкобита Станіслава Олександровича треті особи: ОСОБА_4, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків, або після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя М.А. Рибак