Справа № 227/2257/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Корнєєва В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року справа № 227/2257/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., ГеращенкаІ.В., ОСОБА_2, розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/2257/17 за позовом ОСОБА_3 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області про визнання протиправними дії щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу роботи періоду роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 06 листопада 2006 року по 04 березня 2014 року та зобовязання зарахувати зазначений період роботи до пільгового стажу, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області про:

- визнання дії управління щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 06 листопада 2006 року по 04 березня 2014 року протиправними;

- зобовязання управління зарахувати до пільгового стажу період роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 06 листопада 2006 року по 04 березня 2014 року (а.с. 3).

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року позовну заяву задоволено. Визнано дії Добропільського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу роботи періоду роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 06 листопада 2006 року по 04 березня 2014 року протиправними. Зобовязано Добропільське обєднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 06 листопада 2006 року по 04 березня 2014 року в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті. Стягнуто з Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір в розмірі 640, 00 грн. (а.с. 113-116).

Не погодившись з судовим рішенням, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначивши наступне.

Однією з обовязкових умов зарахування по пільгового стажу позивача періоди роботи за Списком № 1 є атестація робочого місця, а на підприємстві, де працював позивач його посада не атестована, відтак, у управління відсутні правові підстави для зарахування цих періодів роботи до пільгового стажу позивача.

Крім того, апелянтом зазначено, що позивач не звертався до управління із заявою про перерахунок пенсії, а його звернення 29 червня 2017 року та відповідь 14 липня 2017 року носить інформативний характер.

Апелянт, зазначив, що судом першої інстанції протиправно стягнуто з управління судовий збір, як субєкта владних повноважень, звільненого від його сплати (а.с. 120-122).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 28 квітня 2017 року перебуває на обліку в Добропільському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Донецької області, йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсія обчислена відповідачем відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Загальний страховий стаж позивача складає 25 років 09 місяців 02 дні, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 - шахтарі - 12 років 08 місяців 21 день врахований по 28 лютого 2017 року включно(а.с.5, 36)

Як вбачається з трудової книжки позивача, в Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» позивача прийнято на роботу 06 листопада 2006 року прохідником підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, 02 січня 2007 року переведено прохідником 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, 04 березня 2014 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпПУ (а.с. 47).

Період роботи позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» не включено відповідачем до пільгового стажу позивача з причини ненадання довідки про підтвердження пільгового стажу, передбаченої п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року. В той же час спірний період роботи позивача за цей період включено відповідачем до загального стажу роботи позивача (а.с.5-7).

Згідно копії пенсійної справи позивача, яка долучена до матеріалів справи, вбачається, що під час звернення позивача до відповідача за призначенням пенсії, позивачем надано довідку про спуски в шахту за № 275арх. від 03 квітня 2017 року видану Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», яка підтверджує спірний характер роботи позивача в спірний період (а.с.57).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу однак вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон України № 1788) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з трудової книжки позивача, в Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» позивача прийнято на роботу 06 листопада 2006 року прохідником підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, 02 січня 2007 року переведено прохідником 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, 04 березня 2014 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпПУ (а.с. 47).

Пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до пенсійного органу надано довідку про спуски в шахту за № 275арх. від 03 квітня 2017 року видану Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», яка підтверджує, що підтверджує спірний характер роботи позивача за спірний період (а.с.57).

З аналізу наданих позивачем документів вбачається, що записи в трудовій книжці відповідають наданим довідкам дати періоду роботи співпадають повністю.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем доведено пільговий характер своєї роботи у спірний період, а пенсійних орган не мав правових не включати цей період роботи до пільгового стажу позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

В матеріалах справи містяться дані з системи «Персоніфікований облік» відносно позивача, які містять відомості про страховий стаж, заробіток та страхові внески і також підтверджують право позивача на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 60-65).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійних орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача, довідки про спуски в шахту підприємства та відомостей з системи «Персоніфікований облік», не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах

Таким чином, суд вважає, що висновки апелянта є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування наявності пільгового характеру роботи позивача, а проведення атестації робочого місця є обовязком підприємства, та не може впливати на права позивача в частині призначення пенсії.

Крім того, суд критично ставиться до твердження відповідача, що ним не приймалось рішення про відмову у перерахунку пенсії, а позовні вимоги є передчасними, оскільки позивач не звертався до пенсійного органу із заявою встановленого зразку про перерахунок пенсії, оскільки, по-перше спірний період роботи не зараховано до пільгового стажу позивача під час призначення пенсії, що вже є порушенням права пенсіонера на пенсійне забезпечення, а, по-друге, скасування будь-яких рішень не є спірним питанням даної справи.

Крім того, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії, оскільки позивачем надані всі необхідні документи, які підтверджують пільговий характер роботи позивача у спірний період.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

При цьому, згідно з п.п. 18 п.1 Додатку до Розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Родинське Донецької області, де знаходиться підприємство ТОВ «Краснолиманське», входить до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Дії управління при не зарахуванні до пільгового стажу періодів його роботи на товаристві є непропорційними заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача шляхом проведення перевірок), тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач у даному випадку не врахував те, що позивач позбавлений можливості надати додаткові докази на підтвердження свого пільгового стажу

При цьому суд апеляційної інстанції, щодо порядку стягнення сплаченого позивачем при поданні адміністративного позову судового збору, зазначає наступне.

Пленумом ВАСУ від 23 січня 2015 року № 2 встановлено, що у разі звільнення відповідача від сплати судового збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги з урахуванням попередньої сплати 10 відсотків розміру ставки судового збору.

Якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету (ч. 1 ст. 94 КАС України).

З огляду на викладене, у звязку з тим, що впротеріч вищевикладеним вимогам суд першої інстанції в резолютивній частині постанови стягнув витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, тобто з субєкта владних повноважень, якого звільнено від сплати судового збору, а ні з Державного бюджету України, четвертий абзац резолютивної частини постанови суду першої інстанції з урахуванням вимог статті 201 КАС України підлягає зміні, шляхом заміни словосполучення «за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області» на «з Державного бюджету України».

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/2257/17 за позовом ОСОБА_3 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу роботи періоду роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 06 листопада 2006 року по 04 березня 2014 року та зобовязання зарахувати зазначений період роботи до пільгового стажу змінити.

Четвертий абзац резолютивної частини постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/2257/17 викласти у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок».

В іншій частині постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у справі № 227/2257/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_4

ОСОБА_2