Справа № 754/9809/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/9809/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клочко І.В. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Губської Л.В. Земляної Г.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив: - визнати відмову відповідача в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 протиправною; - зобов'язати відповідача призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 11.01.2017р.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_5 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 11.01.2017р.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 працював повний робочий день на посаді електрозварника, газозварника та має загальний пільговий стаж більше 30 років.

11.01.2017р. позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 2.

Однак, листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.2017р. № 7980/06 відповідачем було відмовлено в призначенні пільгової пенсії. Вказана відмова мотивована тим, що в пільгових довідках не зазначено чи проводилася атестація робочого місця та не зазначено, що позивач працював повний робочий день.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт і професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

В силу п. 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Згідно розділу XXXII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, до посад, що дають право на пенсію на пільгових умовах, віднесено професії газозварника та електрозварника.

Крім того, у розділі XXXIІI «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, вбачається, що посади газозварника та електрозварника включено до професій і посад, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно розділу XXXIІI «Загальні професії» Списку №2 списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, посади електрозварника, електрогазозварника віднесено до переліку професій, посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У розділі XXXIII «Загальні професії (у всіх галузях господарства)» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, до переліку професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, посаду електрозварника теж включено.

Крім того, у розділі XXXIII «Загальні професії (у всіх галузях господарства)» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461, визначено, що посада електрозварника відноситься до переліку професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зі змісту наведеного вбачається, що посада електрозварника у період з 1983 року і по даний час включена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В силу приписів п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону, пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов'язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення чоловіками 55 років і при стажі роботи не менше 26 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; досягнення жінками 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. № 442 та розробленими на його виконання Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку № 442, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з п. 4 Порядку проведення атестації за умовами праці та підпункту 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відсутність підтвердження атестації робочих місць не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року, від 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-183а13, 21-519а14) та від 14 квітня 2015 року (справа № 21-383а15), від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки № 353 від 29.11.2016 року, ОСОБА_5 в період з 03.01.1983 року по 01.09.1988 року, дійсно працював повний робочий день у Будівельно-монтажному управлінні № 5 тресту «Київспецбуд» на посаді газозварника, з 01.09.1988 року переведений на електрозварювальні роботи по 31.07.2017 року, виконував зварювальні роботи в усіх просторових положеннях зварного шва та монтажні санітарно-технічні роботи, що передбачені Списком № 2, розділом ХХХІІІ «Загальні професії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року.

Згідно копії наказу № 113-к від 26.11.1985 року «Про підвищення кваліфікації газозварників», позивачу було підтверджено кваліфікацію газозварника 4 розряду з 01.11.1985 року.

Відповідно до копії наказу № 171-к від 13.07.1988 року «про навчання та підвищення кваліфікації робочих кадрів», ОСОБА_5 було присвоєно кваліфікацію електрозварника 4 розряду.

Згідно з копією наказу № 259-к від 01.09.1988 року, позивача було переведено з 01.09.1988 року на електрозварювальні роботи.

Відповідно до копії наказу № 92/к від 31.07.2007 року, позивач був звільнений з посади електрозварника ручного зварювання 5 розряду з 31.07.2007 року.

При цьому, робота позивача на посаді електрозварника та газозварника з 03 січня 1983 року по 21 серпня 1992 року не вимагає підтвердження атестації робочого місця, а тому цей період роботи позивача зараховується до пільгового стажу за Списком № 2.

Згідно записів трудової книжки №№ 18-23, позивач працював з 15.09.2009 року по 16.12.2015 року електрогазозварником в господарсько-експлуатаційному управлінні Національного Банку України.

З даних уточнюючої довідки № 797 від 10.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 працював повний робочий день з 15.09.2009 року до 10.08.2010 року електрогазозварником 6 розряду, з 11.08.2010 року до 01.03.2011 року електрогазозварником 6 розряду, з 02.03.2011 року до 20.11.2012 року електрогазозварником 6 розряду, з 21.11.2012 року до 31.05.2014 року електрогазозварником 6 розряду, з 01.06.2014 року до 15.12.2015 року електрогазозварником 6 розряду.

За час своєї роботи позивач виконував роботу ручної дугової зварки особливо складних і відповідальних апаратів, вузлів, деталей конструкцій і трубопроводів з різних сталей, кольорових металів і сплавів, що призначені для роботи під високим тиском та динамічним і вібраційним навантаженням. Дана посада передбачена Списком № 2. За період роботи з 15.09.2009 року до 15.12.2015 року пільговий стаж позивача складає 7 років 01 місяць 24 дні.

Відповідно до копії наказу № 476-к від 21.11.2012 року, позивачу за роботу на посаді електрогазозварника було встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці у розмірі 12% до тарифної ставки і додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Згідно з копією наказу № 187-к від 25.03.2013 року, позивачу було встановлено доплати за роботу у важких і шкідливих умовах праці та додаткові відпустки та підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах електрогазозварнику відповідно до Списку № 2.

На підставі наказу № 237-к від 21.07.2014 року ОСОБА_5 було встановлено доплати за роботу у важких і шкідливих умовах праці.

Відповідно до копії наказу № 83-к від 02.03.2011 року, позивача було переведено з 02.03.2011 року електрогазозварником 6 розряду та було встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці.

При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи карти умов праці щодо професії «електрогазозварник» зазначені відомості щодо атестації робочого місця, а саме: робоче місце має 3 фактори ІІІ класу 1 ступеня та 2 фактори ІІІ класу 2 ступеня, за таких умов це робоче місце слід вважати з шкідливими та важкими умовами праці та можна віднести до Списку № 2.

Таким чином, відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача та копій довідок з місця його роботи, загальний трудовий стаж за період з 01.09.1976 року по 11.01.2017 року становить не менше 30 років, з яких більше 12 років 6 місяців позивач працював на посадах, які відносяться до Списку № 2 та надають йому право призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (11.01.2017р.), досяг відповідного пенсійного віку та має відповідний загальний стаж трудової діяльності, а також пільговий стаж на посадах, внесених до Списку № 2, як того вимагають приписи п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи апелянта про те, що період роботи позивача з 03 січня 1983 року по 01 вересня 1988 року газозварником не підтверджений уточнюючою довідкою є безпідставними, оскільки надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Губська Л.В. Земляна Г.В.

Повний текст ухвали виготовлено 12.12.2017 року