Справа № 822/3261/17
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3261/17

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року 13:25м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіШевчука О.П.
при секретаріБачку А.М.
за участі:позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу №126 від 09 листопада 2017 року та зобов`язання відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить визнати дії командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 №126 від 09 листопада 2017 року "Про результати проведення службового розслідування по факту невиконання постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року" про оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 відшкодувати на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача та вказаний наказ від 09 листопада 2017 року №126 незаконним та таким, що видано з особистих мотивів командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував військової дисципліни, належним чином та в повному обсязі виконував всі свої службові обов`язки, визначені функціональними обов`язками. В зв`язку із чим вказує, що такі дії відповідача призвели до значних моральних страждань.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд поданий адміністративний позов задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. Пояснив, що до його функціональних обов`язків не належить контроль за правильним та своєчасним виконанням постанов про накладення адміністративних стягнень, оскільки у в/ч НОМЕР_1 є посадова особа, до компетенції якої належить контроль над питаннями юридичного характеру.

Належним чином та завчасно повідомлений про розгляд справи відповідач, в судове засідання повноважного представника не направив. На адресу суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах.

Вказане клопотання в/ч НОМЕР_1 суд відхиляє, з огляду на те, що відповідач є юридичною особою публічного права та не обмежений у кількості представників, а судова кореспонденція, надіслана на адресу відповідача, отримана ним завчасно згідно вимог ч.3 ст.35 КАС України.

На підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа розглянута без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач - підполковник ОСОБА_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення.

За повідомленими позивачем відомостями 19 травня 2017 року на адресу в/ч НОМЕР_1 надійшла постанова Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року про визнання військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та призначено покарання у виді адміністративного арешту строком три доби з утриманням на гауптвахті.

Діловодом відділення особового складу та стройового, 23-24 травня 2017 року, позивачу доведено зміст постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року. Ознайомившись з даною постановою суду, на якій крім особистого підпису командира військової частини НОМЕР_1 жодної резолюції не було, ОСОБА_1 , зробив відповідний запис в Журналі обліку протоколів адміністративного провадження в/ч НОМЕР_1 та повернув даний документ зазначеній службовій особі.

Одночасно, ОСОБА_1 було доведено про те, що солдат ОСОБА_4 перебуває у службовому відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції. Ані усних, ані письмових вказівок від командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 щодо виконання постанови чи відстрочки виконання постанови суду позивачу надано не було.

Однак, в листопаді 2017 року під час проведення службового розслідування у військовій частині позивачу стало відомо, що в акті службового розслідування від 09 листопада 2017 року, за підписом головного інженера - заступника командира частини підполковника ОСОБА_5 , - безпідставно зазначено, що контроль за правильним та своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення командиром в/ч НОМЕР_1 був покладений на заступника командира з морально-психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_1 , та долучено до вказаного акту копію супровідного листа про направлення Славутським міськрайонним судом Хмельницької області постанови від 10 травня 2017 року про адміністративний арешт, на якому вже резолюцією командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 визначено відповідальну особу за виконання постанови суду, а саме заступника командира з морально-психологічного забезпечення, що нібито свідчить про покладення обов`язку на відповідальну особу про виконання постанови суду.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №126 від 09 листопада 2017 року "Про результати проведення службового розслідування по факту невиконання постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року" , позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани за несумлінне ставлення до виконання розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання своїх функціональних обов`язків.

Надаючи оцінку діям та рішенню відповідача, суд враховує наступне.

Заступник командира військової частини з морально-психологічного забезпечення, посада якого відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24 березня 1999 року, прирівнюється до посади заступника командира полку (окремого батальйону) з виховної роботи, за своїми посадовими обов`язками в мирний і воєнний час відповідає за безпосередню організацію і проведення виховної роботи; за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, виконання бойових завдань, правопорядку, повсякденної діяльності особового складу військової частини; за гуманітарну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців, членів їх сімей, працівників військової частини, їх соціальний захист.

За ст.73 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира військової частини з морально-психологічного забезпечення, зобов`язаний: брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки полку (окремого батальйону) й організовувати їх виконання; планувати і проводити роботу, спрямовану на виховання у військовослужбовців відданості Українському народові, формування в особового складу полку (окремого батальйону) високих морально-психологічних якостей, готовності до свідомого виконання положень Конституції України і законів України, Військової присяги, вимог військових статутів Збройних Сил України, інших нормативно-правових актів і наказів командирів (начальників); виховувати особовий склад полку (окремого батальйону) у дусі свідомого виконання військового обов`язку, вірності Бойовому Прапорові, традиціям дружби і військового товариства, любові до своєї частини, постійної пильності і бойової готовності; організовувати та проводити виховну роботу, спрямовану на якісне виконання завдань бойової підготовки, підвищення боєздатності полку (окремого батальйону) та зміцнення єдиноначальності; вивчати та аналізувати морально-психологічний стан підрозділів, подавати допомогу командирам, начальникам родів військ і служб у поліпшенні морально-психологічного клімату у військових колективах; знати ділові якості та морально-психологічний стан офіцерів, прапорщиків, старшин підрозділів полку (окремого батальйону), особисто навчати їх практиці виховної роботи з особовим складом, подавати необхідну методичну допомогу; брати участь у роботі з кадрами, їх атестації, у доборі кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, здійснювати вивчення, добір, навчання спеціалістів з виховної роботи полку (окремого батальйону), керівників груп гуманітарної підготовки; планувати, організовувати й контролювати проведення у підрозділах заходів морально-психологічного супроводу повсякденної діяльності особового складу, співпрацювати із закладами охорони здоров`я, доповідати командирові полку (окремого батальйону) та заступникові командира з`єднання з виховної роботи про дані соціологічних досліджень (аналізів) та психологічних обстежень військовослужбовців; знати потреби і запити особового складу, вживати заходів для вирішення скарг і задоволення заяв, підтримувати зв`язок із сім`ями військовослужбовців, піклуватися про їх здоров`я, харчування, поліпшення матеріально-побутового становища особового складу; брати участь у доборі особового складу варт, а також у проведенні занять з особовим складом добового наряду; організовувати та проводити роз`яснення законодавства та брати участь у забезпеченні додержання військовослужбовцями його вимог; забезпечувати проведення конкретних заходів щодо зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів; вивчати соціально-політичну обстановку в районі розташування полку (окремого батальйону), вносити командирові пропозиції щодо удосконалення виховної роботи з особовим складом; брати участь у роботі щодо організації занять з якісного опанування і зразкового утримання військовослужбовцями бойової та іншої техніки, додержання заходів безпеки та охорони довкілля; організовувати і контролювати гуманітарну підготовку в полку (в окремому батальйоні), вносити пропозиції щодо змісту і методики проведення занять, виходячи з особливостей службової діяльності та специфіки навчально-бойових завдань; особисто керувати однією з груп гуманітарної підготовки офіцерів; забезпечувати постійне інформування військовослужбовців про суспільно-політичну обстановку в Україні, військову політику держави та завдання Збройних Сил України, стан бойової підготовки та військової дисципліни особового складу; піклуватися про духовний і культурний розвиток військовослужбовців, розробляти плани проведення вихідних, святкових та неробочих днів, разом з командирами підрозділів організовувати і проводити культурно-виховну, духовно-освітню роботу і дозвілля особового складу, членів їх сімей, працівників військової частини; керувати роботою клубу військової частини; постійно підтримувати зв`язки з органами місцевого самоврядування, подавати їм допомогу у військово-патріотичному вихованні молоді; контролювати правильність використання технічних засобів виховної роботи, своєчасність доставки і видачі особовому складові періодичних видань, поштових відправлень; вивчати і впроваджувати передовий досвід, вносити пропозиції щодо вдосконалення форм і методів виховання, гуманітарної підготовки та інформаційної роботи; вести облік злочинів, правопорушень, надзвичайних подій та дисциплінарних провинностей, вчинених особовим складом, проводити соціологічний та соціально-психологічний аналіз їх причин, готувати аналітичні довідки щодо стану військової дисципліни; подавати донесення у порядку підпорядкованості про вчинені військовослужбовцями правопорушення; доповідати командирові полку (окремого батальйону) та інформувати заступника командира з`єднання з виховної роботи про стан військової дисципліни та морально-психологічний стан особового складу, а також про заходи, здійснені спеціалістами з виховної роботи.

Аналізуючи вищевикладені посадові обов`язки, суд дійшов висновку, що до компетенції заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення не належить безпосередній контроль за виконанням та відстроченням виконання рішень суду.

Також, суд встановив та підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах даної справи, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 , старшого такелажника такелажного взводу такелажної роти згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №109 від 18 травня 2017 року, з 20 травня 2017 року направлено у відрядження в район проведення антитерористичної операції, з якого відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №247 від 26 жовтня 2017 року, він прибув і приступив до виконання службових обов`язків 26 жовтня 2017 року.

При цьому, за ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Згідно вимог ст.298, ч.1 ст.299, ст.326 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України

Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення.

Аналогічні положення містять п.п.4.8 Додатку 12 до Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, п.п.1, 2 розділу IV "Інструкції про порядок і умови утримання військовслужбовців, заарештованих в адміністративному порядку", затвердженої наказом Міністра оборони України №216 від 18 травня 2015 року, згідно яких, військовослужбовців, підданих арешту, як тимчасовому запобіжному заходові, засуджених судом, відправляють для відбуття арешту на гауптвахту за вмотивованим рішенням суду. Командир військової частини організовує оформлення документів та конвоювання військовослужбовця, який засуджений до покарання у вигляді арешту із утриманням на гауптвахті. Постанова суду про застосування адміністративного стягнення у вигляді арешту із утримання на гауптвахті виконується відповідним командиром (начальником) військової частини (установи) негайно після її винесення.

Відповідно до положень ст.301 КУпАП, за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт чи роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), яка винесла постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця.

За положеннями розділу IV п.1 абз.4 Інструкції про порядок і умови утримання військовослужбовців, заарештованих в адміністративному порядку, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 216 від 18 травня 2015 року, клопотання до суду про необхідність надання відстрочки постанови про застування до військовослужбовця адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту надається відповідним командиром негайно. У клопотанні зазначаються конкретні обставини, що ускладнюють виконання постанови суду, а також вказується строк, на який необхідно перенести застосування адміністративного арешту до військовослужбовця.

Таким чином, з урахуванням відрядження солдата ОСОБА_4 , виконати рішення суду в строк, встановлений КУпАП було неможливо. Однак, суд встановив, що жодних дій щодо направлення клопотань про відстрочку виконання рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року, у зв`язку із перебуванням винної особи у відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції командиром військової частини полковником ОСОБА_3 вчинено не було.

Військовою прокуратурою Рівненського гарнізону в порядку нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян проведено перевірку щодо дотримання службовими особами в/ч НОМЕР_1 вимог КУпАП, Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, якою виявлені зазначені порушення та дано вказівку їх усунути, яка отримана в/ч НОМЕР_1 18 жовтня 2017 року, в зв`язку із чим відповідачем проведено службове розслідування по даному факту.

Порядок проведення службових розслідувань стосовно військовослужбовців та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності врегульовано Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України №82 від 15 березня 2004 року та Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, дисциплінарне стягнення може бути застосовано командиром у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

За положеннями ст. 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно ст.84 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

За ст.85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України.

На підставі ст.86 Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №82 від 15 березня 2004 року, службовим розслідуванням повинно бути встановлено в тому числі: осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню.

Враховуючи положення вищевикладених нормативно-правових актів, а також встановлені обставини справи, суд не знаходить причинного зв`язку між діями ОСОБА_1 та невиконанням постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року, відтак дійшов висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось з порушенням встановленого законом порядку, а тому вважає оскаржуваний наказ №126 від 09 листопада 2017 року "Про результати проведення службового розслідування по факту невиконання постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року" в частині накладення на заступника командира в/ч НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення "Суворої догани" протиправним та таким, що належить до скасування, а позовні вимоги позивача в цій частині - такими, що належить задовольнити.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд зауважує позивачу, що такі дії виразились саме у прийнятті оскаржуваного наказу, а тому його скасування і є належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 , в зв`язку із чим в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Оцінюючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., суд зауважує позивачу наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пп.2 ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що слід надати оцінку тому, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд встановив, що заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведено факт заподіяння такої шкоди, спричинення душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. необхідно залишити без задоволення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За ч.ч.1-2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 .

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції №13 від 21 листопада 2017 року, за звернення до Хмельницького окружного адміністративного суду позивач сплатив судовий збір на суму 640,00 грн.

На підставі ч.3 ст.94 КАС України, в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 належить стягнути 320,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ №126 від 09 листопада 2017 року "Про результати проведення службового розслідування по факту невиконання постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року" в частині накладення на заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення "Суворої догани".

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 320 (триста двадцять) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2017 року , 14:10.

Суддя/підпис/О.П. Шевчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.П. Шевчук