Справа № 2-а-5/10/0223
Суддя: Голота Л. О.
Дата ухвалення: 2011-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-5/10/0223
Головуючий у 1-й інстанції: Кіосак Н.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Голоти Л. О.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. , Совгири Д.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Тиврівського районного суду від 05.02.2010р. позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

В порядку ст.197 КАС України справа розглядається судом у письмовому провадженні, так як зібраних по справі доказів достатнього для розгляду справи у письмовому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом І інстанції, 21.11.2002р. рішенням Тиврівського районного суду з ОСОБА_4 на користь позивача присуджено аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку.

05.12.2002р. державним виконавцем ВДВС Тульчинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження по вищезазначеній справі.

Судом встановлено, що з матеріалів виконавчого провадження в період з 06.04.2003р. по 12.08.2003р., 11.02.2004р. по 20.07.2004р., з 20.07.2004р. по 14.02.2005р., з 14.02.2005р. по 18.07.2005р., з 18.08.2005р. по 12.03.2006р., 11.04.2006р. по 06.08.2006р., з 06.08.2006р. по 12.11.2007р., з 15.02.2007р. по 06.12.2007р., з 20.05.2008р. по 03.09.2008р., з 04.10.2008р. по 01.02.2009р. державним виконавцем ніяких дій щодо примусового виконання рішення суду від 21.11.2002р. не вживались, в результаті чого станом на 15.12.2009р. заборгованість по аліментам перед ОСОБА_2 склала 11 276,34 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Діяльність державних виконавців щодо виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.2006 року № 606-XIV (далі - Закон України № 606), Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» та іншими нормативно-правовими актами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 3 Закону встановлено, що державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

В силу ст. 5 Закону, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Частиною 1 ст. 27 Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно з ч.1 ст. 30 Закону № 606, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Відповідно до п. 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. № 74/5 (далі - Інструкції), державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. При цьому до отримання відомостей про одержання боржником копії постанови для захисту прав стягувача державний виконавець може вжити заходів щодо забезпечення виконання, передбачені частиною шостою статті 24 Закону. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток.

Згідно п. 7.5.5 Інструкції державний виконавець зобовязаний здійснювати систематичний контроль за правильним та своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

Згідно п. 5.1.1. Інструкції, у разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом 3-х місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів стягнення звертається на майно боржника.

П. 5.1.1 Інструкції передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні, описі, арешті, вилученні та примусової реалізації.

Статтею 24 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти для виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія погоджується з рішенням суду І інстанції, що підтверджується матеріалами справи та вважає, що відповідачем не проводились заходи щодо зясування наявності у боржника рахунків в комерційних банках, не проводились запити до податкової інспекції по встановленню реєстрації боржника як субєкта підприємницької діяльності, не здійснювались запити до нотаріату, бюро технічної інвентаризації, дорожно автомобільної інспекції тощо.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції, залишити без задоволення, а постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.02.2010 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

секретар