Справа № 821/1741/17
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1741/17
11 год. 49 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Демидової А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області (далі - відповідач - УДМСУ у Херсонській області), у якому просить визнати протиправними дії УДМСУ у Херсонській області щодо відмови у розгляді документів на отримання дозволу на імміграцію та зобов'язати поновити розгляд заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну з урахуванням вимог Закону України "Про імміграцію".

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що листом від 28.09.2017 р. Скадовський районний відділ ДМС України в Херсонській області необґрунтовано та незаконно відмов йому в розгляді заяви на отримання дозволу на постійне проживання з посиланням на нелегальне його перебування на території України, оскільки з 1987 р. він не покидав територію України, навіть паспорт громадянина Вірменії отримував в консульстві в м. Одеса. Позивач зазначає, що УДМСУ у Херсонській області в особі Скадовського районного відділу не розглянув його заяву шляхом ухвалення рішення по суті звернення, а тому його дії щодо відмови у розгляді документів на отримання дозволу на імміграцію є протиправними і як наслідок просить суд зобов'язати відповідача поновити розгляд його заяви.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вказані обґрунтування і просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що в порушення ст. 9 Закону України " Про імміграцію " заява про надання дозволу на імміграцію подана ОСОБА_3 не особисто, а надіслана на адресу Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області поштою, без зазначення поважності причин ненадання її позивачем особисто. Відповідач вказує, що внаслідок порушення позивачем порядку подання вказаної заяви, Скадовським районного відділу ДМСУ у Херсонській області не вчинялись дії щодо формування справи, перевірки підстав, законності перебування в Україні, не з'ясовувались питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію тощо, як це передбачено Законом України " Про імміграцію" та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, затвердженого КМ України від 26.12.2002 р. за № 1983. При цьому, відповідач зазначає, що заява позивача від 15.09.2017 р. була розглянута Скадовським районного відділу ДМСУ у Херсонській області по суті і в порядку Закону України " Про звернення громадян" направлено лист-відповідь, яким повідомлено про наявність у ОСОБА_3 законних підстав на отримання дозволу на імміграцію при умові легального перебування на території України. Відповідач вказує, що на теперішній час позивач перебуває на території України, як нелегальний мігрант, про що свідчить в паспортному документі позивача штамп про примусове повернення, прийняте Енергодарським міським відділом УДМВС України в Запорізькій області. Отже, враховуючи, що позивач не вживає заходів щодо своєї легалізації на території України, заяву про отримання дозволу на імміграцію встановленого зразка не заповнив та особисто до територіального підрозділу УДМС не звертався з відповідними документами, тому відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вказані заперечення та просила суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши в сукупності надані докази, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 є громадянином Вірменії, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1, виданого 11.11.2014 р.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку направив на адресу Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області заяву від 15.09.2017 р., в якій просив вирішити питання щодо надання йому дозволу на постійне проживання на території України, як батьку громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1 з додатками: фотокартки, копія паспорта заявнка, медична довідка, копія свідоцтва про народження сина ОСОБА_6 та копія його паспорта, довідка про склад сімї та місце проживання, копія військового квитка.

28.09.2017 року Скадовський РВ ДМСУ у Херсонській області листом за № 29/3469 повідомив ОСОБА_3 про те, що його звернення розглянуто і відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" позивач дійсно має законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію в Україну, оскільки являєтесь батьком дитини, який є громадянином України. При цьому, у листі зазначено, що в долученому до письмової заяви ксерокопії паспорта громадянина Вірменії, вказано, що на територію України позивач заїхав 07.04.2017 року через КПП Гоптівка, тому на момент звернення, а саме 26.09.2017 року, ОСОБА_3 на території України перебуває нелегально, термін законного перебування закінчився 07.07.2017 р. Також повідомлено, що для подачі заяви для оформлення дозволу на імміграцію в Україні іноземець або особа без громадянства позивач повинен знаходиться на території України на законних підставах.

Не погодившись з відповіддю Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області та вважаючи, що останнім фактично не розглянута заява ОСОБА_3 на отримання дозволу на імміграцію та не ухвалено рішення по суті звернення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним діям відповідача, суд вказує про наступне.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до статті 4 якого, іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному цим Законом, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-Ш із змінами і доповненнями (далі - Закон № 2491-III).

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні, зокрема :

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання,або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

- дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; ( ст. 1 Закону № 2491-III).

Дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Частиною 3 ст. 4 цього Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, серед іншого, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Порядок надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання врегульовано розділом ІІІ Закону № 2491-III (статті 9-11).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 9 Закону № 2491-III , заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Перелік обов'язкових і додаткових документів, які необхідно додати до заяви для надання дозволу наведений у частинах 5 - 9 статті 9 Закону.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що порядок провадження за заявами про надання дозволів на імміграцію і поданнями про скасування дозволів на імміграцію та виконання прийнятих рішень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. № 1983 ( зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень ( далі - Порядок № 1983).

За змістом пункту 10 наведеного Порядку, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пунктом 11 цього Порядку передбачено, що для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються:

- паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок;

- засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

- три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

- документ про місце проживання (в Україні та за кордоном);

- документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо);

- документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п'ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

- довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію". У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах;

- квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що перш за все, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник особисто повинен подати заяву встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка з доданням певного пакету документів.

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач у встановленому порядку, а саме особисто, не звертався до Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області з заявою встановленого зразка для оформлення дозволу на імміграцію.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував щодо направлення ОСОБА_3 на адресу Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області заяви у довільній формі засобами поштового зв'язку, пояснивши це відмовою посадових осіб Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області у прийняті документів безпосередньо у позивача.

В силу приписів статті 15 Закону № 2491-III та пункту 25 Порядку № 1983, рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов'язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені у встановленому порядку до суду.

При цьому, на пропозицію суду надати докази такої відмови або вчинення з боку позивача дій щодо оскарження таких дій посадових осіб Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області, представник позивача вказав на їх відсутність.

В судовому засіданні представника відповідача пояснила, оскільки позивач звернувся до Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області з порушенням порядку звернення, передбаченого Законом України " Про імміграцію", а саме не надав заяву встановленого зразка особисто, тому заява ОСОБА_3 від 15.09.2017 року була розглянута Скадовським РВ ДМСУ у Херсонській області по суті в порядку Закону України " Про звернення громадян", про що свідчить лист-відповідь від 26.09.2017 р.

Суд надаючи правову оцінку вказаному доводу відповідача вказує про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), скарги і заяви (клопотання) й останніми є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Положеннями статті 15 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на заяву ОСОБА_3 від 15.09.2017 р. надано листом Скадовського РВ ДМСУ у Херсонській області від 28.09.2017 р., тобто у строк визначений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, суд відмічає, що у листі-відповіді Скадовським РВ ДМСУ у Херсонській області повідомлено ОСОБА_3 про те, що відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" він має законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію в Україну і для подачі заяви для оформлення дозволу на імміграцію в Україні іноземець або особа без громадянства позивач повинен знаходиться на території України на законних підставах.

У відповідності до пункту 12 Порядку № 1893, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Згідно з п. 18 Порядку № 1983 ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію наведені у статті 10 Закону.

Судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_3 порядку звернення до територіального органу ДМСУ у Херсонській області з заявою для оформлення дозволу на імміграцію в Україні останнім не вчинялись дії щодо формування справи відносно ОСОБА_3 та інші дії, передбачені ст. 10 Закону України "Про імміграцію", що, на думку суду, виключає ймовірність розгляду заяви позивача по суті та відповідно прийняття відповідачем за результатами такого розгляду рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію у відношенні ОСОБА_3, як це передбачено Законом України "Про імміграцію" та Порядком № 1983.

Щодо доводу представника позивача про те, що Скадовський РВ ДМСУ у Херсонській області у листі - відповіді необґрунтовано зазначив про нелегальне перебування ОСОБА_3 на території України, то зазначене спростовується нижченаведеним.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копії сторінок паспорту ОСОБА_3, на сторінці " Віза" проставлений штамп про примусове повернення з України відповідно до рішення, прийнятого Енергодарським міськім відділом УДМС України в Запорізькій області.

З наданих представником відповідача до матеріалів справи додаткових документів вбачається, зокрема, відповідно до рішення № 3 про примусове повернення з України громадянина Вірменії ОСОБА_3, затвердженого начальником Енергодарського міського відділу УДМС України в Запорізькій області 21.03.017 р., під час перевірки законності перебування на території України встановлено, що ОСОБА_3, прибув в Україну із Республіки Вірменія 12.11.2014 р. через контрольно-пропускний пункт "Гоптівка" (Харківська область) по паспорту НОМЕР_1, що виданий 11.11.2014, термін дії - 11.11.2024 Республікою Вірменія, в приватних справах. Термін перебування в Україні для ОСОБА_3 закінчився - 12.02.2015 р. За порушення правил перебування в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду за межі України відносно ОСОБА_3, Енергодарським міськім відділом УДМС України в Запорізькій області складено протокол про адміністративне правопорушення (МЗП № 135494 від 20.03.2017) за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В межах компетенції адміністративну справу розглянуто начальником Енергодарського міського відділу УДМС України в Запорізькій області та 20.03.2017 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3, у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 гривень, який сплачено ОСОБА_3 в повному обсязі. Постійного місця проживання в Україні ОСОБА_3, не має. Постійно переміщується та проживає за різними адресами. Своїми діями він порушує Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Суд також вказує, що зазначені обставини спростовують твердження представника позивача про те, що ОСОБА_3 фактично мешкає в Запорізькій області.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд -

постановив:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 грудня 2017 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 3.1.3