Справа № 200/15796/17(2-а/200/1173/17)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2017 рокусправа № 200/15796/17(2-а/200/1173/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Шальєвої В.А. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участі представника позивача Старченко С.П. та представника відповідача Романчук М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року у справі № 200/15796/17 (2-а/200/1173/17) за позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до Дніпровської міської ради Виконавчого комітету про скасування рішення, треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, Міністерство інфраструктури України, Публічне акціонерне товариство «Укрпошта», Фонд держмайна України, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення № 468 від 12.03.2009 року Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в частині оформлення права державної власності за Державою в особі Міністерства транспорту та зв'язку України, на гараж літ Г-1 площею 126,4 кв.м.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року у відкритті провадження за зазначеним позовом відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір пов'язаний із порушеним правом власності, а відтак не підсудний Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська, як адміністративному суду, оскільки такий спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 8 частини першої статті 3 КАС України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить скасувати рішення № 468 від 12.03.2009 року Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в частині оформлення права власності за Державою в особі Міністерства транспорту та зв'язку України на гараж літ Г-1 площею 126,4 кв.м.

Натомість, в судове засіданні представником відповідача надано свідоцтво про право власності виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, відповідно до якого гараж літ Г-1 є власністю Держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України.

На думку колегії суддів, спір у даній справі стосується права власності на гараж літ. Г-1, яке підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, тобто цивільного права щодо володіння і користування зазначеним нерухомим майном, який переданий у власність Держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України оскаржуваним рішенням відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу нерухомого майна у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права власності чи користування цим майном у випадку оформлення правовстановлюючого документа має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Вказаний висновок колегією суддів здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду України викладеної у справі № 532/15/15-а (постанови від 22.11.2016 року), яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244І Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадженні в адміністративній справі лише, якщо, зокрема, заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що оскаржуване рішення у зазначеній справі реалізовано та вичерпало свою дію шляхом оформлення свідоцтва на право власності на гараж літ. Г-1, зазначені спірні правовідносини набули цивільно-правового характеру, та підлягають розгляду в порядку господарської юрисдикції, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується судова колегія про відмову у відкритті адміністративного провадження.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята законно та обґрунтовано, апеляційна скарга позивача, не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Повний текст складений 12 грудня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року у справі № 200/15796/17 (2-а/200/1173/17) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: І.В. Юрко