Справа № 592/13260/17
Суддя: Катрич О. М.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/717/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого - судді Катрич О.М., за участю секретаря - Хуторянської В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом та уточненнями до нього, мотивуючи тим, що з 01.06.2016 року їй, як працюючому судді, була призначена пенсія державного службовця. Згідно прийнятого управлінням розпорядження № 822101 від 13.07.2017р., остаточний розмір пенсії державного службовця склав 17984,70грн., але фактично їй до виплати нараховується пенсія у розмір 9134,17 грн., після відрахувань 1605,83 грн. від суми 10740,00 грн., оскільки розмір призначеної пенсії було обмежено до цього рівня, що свідчить про застосування до призначеної пенсії позивача обмеженого максимального розміру пенсії.

Дізнавшись з отриманого від управління розрахунку від 13.07.2017 року № 822101 про вказану невідповідність між нарахованим розміром пенсії та фактичною сумою до виплати після її призначення, позивач звернулася із заявою 03.08.2017 року до управління з проханням пояснити вказані вище розбіжності у нарахуванні пенсії.

Листом від 19.08.2017 року її було повідомлено, що дійсно пенсію обмежено сумою в 10740,00 гривень і фактично виплата здійснювалася починаючи з 01.06.2016р. в розмірі 85 %.

Позивач не погоджується з такими діями управління по здійсненому перерахунку її пенсії державного службовця та порядком проведення її виплати, вважає їх незаконними та такими, що порушують її конституційне право на належний рівень соціального забезпечення. Щомісячний розмір недоплаченої суми від фактичної, яка впродовж минулого часу була сплачена, становить 7244,7 грн.(17984,70грн. -10740грн., у позові помилково зазначена сума 6152,30 грн.)

Також вказує, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09.03.2017 року по справі № 591/3839/16-а її позов щодо призначення з 10.04.2016р. пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було задоволено і зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_1 розрахунок розміру пенсії за віком з дати її призначення 10.04.2016 року без обмеження максимальним граничним розміром. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2017 року постанова суду першої інстанції залишена без змін, а відтак вказане судове рішення має приюдиційне значення і підлягає застосуванню для вирішення заявленого позову, бо постанова місцевого суду від 09.03.17р. виконана управлінням у добровільно. Зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій встановлено обставини, які мають значення для даної справи, оскільки призначена позивачу пенсія є видом пенсії за віком для державного службовця при досягненні ним пенсійного віку визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Просить суд зобов'язати відповідача здійснити виплату пенсії державного службовця у розмірі 60% від суддівської винагороди без обмеження розміром та виплатити різницю між фактично отриманою пенсією та належною до виплати, починаючи з 01.06.2016 року до дати її перерахунку.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги за наведених підстав підтримала, пояснила що застосування до її пенсії обмеження максимальним розміром та виплатою із цієї суми тільки 85% позбавляють її, як власника, свого майна в порушення принципів закладених у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В своїх поясненнях в суді, вона звернула увагу суду на ті обставини, що після призначення пенсії державного службовця за розпорядженням 13.07.2017 року № 822101, відповідач ніякого розпорядного документа з приводу проведення виплати призначеної пенсії на рівні 85% від граничної суми максимального розміру 10740,00 грн. не приймав, а ці обставини також свідчить про незаконність дій управління.

У судовому засіданні представник відповідача Бондар А.О. позов не визнав, вказуючи, що відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП (у редакції, що діяла на момент виникнення права на призначення пенсії) пенсія державним службовцям виплачується за рахунок держави. Право на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу. Зазначеним особам пенсії призначалися у розмірі 60 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії. Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХП (зі змінами внесеними згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06.12.2016) максимальний розмір пенсії ( з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн. Водночас, згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції до 01.10.2017 року) у період роботи на інших посадах / роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій , осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 % відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Розмір пенсії позивача перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, тому до 01.10.2017 року їй виплачувалася пенсія в розмірі 85%, тобто 9129,00 грн., а починаючи з 01.10.17 в розмірі 10740грн. Просить відмовити у задоволенні позову. (а.с.26-27)

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, а також матеріали пенсійної справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.06.2016 року ОСОБА_1, як працюючому судді, була призначена пенсія державного службовця. Згідно розпорядження № 822101 від 13.07.2017р., прийнятого відповідачем, остаточний розмір пенсії державного службовця склав 17984,70грн., але фактично до 01.10.2017р. їй виплачувалась 85% із максимального розміру 10740грн. і складала 9134,17грн. Таким чином, розмір призначеної пенсії було обмежено спочатку до рівня 10740грн., після чого до сплати призначалась сума у розмірі 85% через утримання 1605,83грн., що свідчить про застосування подвійного обмеження призначеної їй суми пенсії до 9134,17грн.. (а.с. 38)

03.08.2017 року позивачка не погоджуючись із наданим їй розрахунком від 13.07.2017 року № 822101, звернулася до відповідача із заявою з проханням пояснити вказані вище розбіжності у нарахуванні пенсії.(а.с.13)

Листом від 19.08.2017 року позивачу було повідомлено, що її пенсію за віком обмежено сумою в 10740,00 гривень, а після цього здійснюється її виплата в розмірі 85 % від суми 10740,00 грн.(а.с. 12)

В судовому засіданні судом була оглянута пенсійна справа позивачки, з матеріалів якої встановлено, що після набрання законної сили постанови Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017р., якою задоволені повністю вимоги ОСОБА_1 про призначення пенсії державного службовця з 01.06.2016р. Але постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.17р. постанова місцевого суду в частині виплати позивачу пенсії державного службовця без обмеження граничним максимальним розміром була скасована через передчасність такої вимоги, оскільки така пенсія їй ще не призначалась.

На виконання вказаних судових рішень відповідачем було прийнято розпорядження № 822101 від 13.07.2017 року з якого вбачається, що розмір розрахованої пенсії державного службовця виходячи з розмірі 60% від суддівської винагороди станом на 01.06.16р. становить 17984,7грн., але призначено щомісячно в сумі 9134,17грн., утримання - 1605,83грн.

Отже, при призначені позивачу пенсії державного службовця до неї було двічі застосовано обмеження, а саме, застосування максимальним розміром - 10740грн. і розміром суми 85% від максимального розміру.

З представлених позивачем судових рішень вбачається, що постановою Зарічного районного суду м. Суми 09.03.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2017р., зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_1 розрахунок розміру пенсії за віком з дати її призначення 10 квітня 2016 року без обмеження максимальним граничним розміром (а.с. 14-19).

Залишаючи судове рішення місцевого суду без змін, суд апеляційної інстанції керувався нормами Конституції України та нормами міжнародного права, а саме, ст.1 Першого протоколу та ст.ст.14,18 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої законом України від 17.07.1997р. № 475.

Застосовуючи норми Конституції України, як норми прямої дії, та норми міжнародного договору, апеляційним судом зроблено висновок, що при прийнятті нових законів до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а обмеження які дозволяються щодо загальних прав і свобод, можуть застосовуватися тільки з метою, з якою вони передбачені.

Оскільки позивач сплачувала страховий внесок на загальнообов'язкове пенсійне страхування ( єдиний соціальний внесок) у збільшеному розмірі (6,1%) із нарахованої заробітної плати, вона правомірно сподівалась на отримання пенсії у повному розмірі без застосування обмежень.

Отже, судовими рішеннями судів, які набрали законної сили, визнано право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком без її обмеження граничним розміром та встановлено обставини, які мають значення для даної справи, оскільки даний вид державної пенсії - пенсія державного службовця це пенсія за віком для державних службовців при досягненні пенсійного віку визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з такими доводами позивачки суд погоджується, враховуючи положення ст. 72 КАС України.

Так, за приписами ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. (зі змінами внесеними згідно з Законами України N 911 від 24.12.2015 та № 1774 від 06.12.2016 ) максимальний розмір пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації і інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремі категорія осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2016 року( а потім дія цієї норми продовжено до 31 грудня 17 року), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації і інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплаті пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною не може перевищувати 10740,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії і звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно до ст. 43, 46 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає і на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Водночас, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. ст. 21, 22, 24 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту існуючих прав і свобод інших людей.

Ст. 1 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини» (Рим., 4.XI.1950 року), ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції гарантуються кожній людині, яка знаходиться під їх юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції, а ст. 14 Конвенції гарантує без будь - якої дискримінації за ознакою статі, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Ст. 1 Першого протоколу (Париж 20.11.1952 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлені ст. 18 Конвенції обмеження які дозволяються щодо загальних прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Стаття 14 Конвенції гарантує без будь-якої дискримінації за ознакою статті, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

21.05.2015р. постановою Верховної Ради України № 462 схвалено заяву Верховної Ради України «Про відступ від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених п. 3 ст. 2, статтями 9,12,14 та 17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права та статтями 5,6,8,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до моменту відновлення повного контролю України за державним кордоном, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України

Отже, на час звернення з позовом до адміністративного суду Україна від зобов'язань, визначених ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.14,18 цієї Конвенції не відступала і тому відповідно до п.6 ч.1 ст.9 КАС ці норми міжнародних договорів підлягають застосуванню при вирішенні заявленого позивачем спору.

Європейський суд з прав людини по справі «Пічкур проти України» (Заява № 10441/06) від 07.11.2013 року вказав, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Право на пенсію породжує очікуваний майновий інтерес позивачки і тому безпідставне обмеження її пенсії державного службовця граничним максимальним розміром на підставі ч.4,5 ст.37 Закону України «Про державну службу» не відповідає правилам встановлених наведеними вище нормами міжнародного договору і не може бути визнане виправданим з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань позивача, працюючою суддею.

Відповідно до ч.1,2 ст.8 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави . Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини

Також частинами 1,2,3,6 ст. 9 КАС визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже, норми ч. 4,5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 - XII щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії державного службовця в повному обсязі з 01 червня 2016 року є позбавленням її конституційного права на соціальний захист у разі досягнення пенсійного віку, якою виконані зобов'язання застрахованої особи сплачувати обов'язкові фіскальні платежі із отриманого доходу у розмірі визначеному законодавцем.

Враховуючи вищевикладені обставини, дії управління стосовно виплати позивачці пенсії державного службовця із застосуванням обмежень є протиправними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки пенсії призначена позивачу безстроково і сплачується увесь період життя пенсіонера, відповідно до ч.2 ст.11 КАС для повного захисту права на отримання пенсії державного службовця у повному обсязі, визнає за необхідне зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії державного службовця у розмірі 60% від суддівської винагороди без обмеження та виплатити різницю між фактично отриманою пенсією та належною до виплати, починаючи з 01.06.2016 року до дати її перерахунку.

Керуючись ст.ст.2,6- 9,11, 69 - 72,94,160 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії державного службовця в розмірі 60% від суддівської винагороди без обмеження та виплатити різницю між фактично отриманою пенсією та належною до виплати, починаючи з 01.06.2016 року до дати її перерахунку.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М. Катрич