Справа № 815/4952/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4952/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ, про визнання дій протиправними та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо звільнення інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області, капітана поліції, ОСОБА_2;

- визнати недійсним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Одеській області № 154 о/с від 30 березня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_2, інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області, капітана поліції, зі служби в поліції, за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію», прийнятий на підставі протиправного, що не відповідає об'єктивній інформації рішення (висновку) атестаційної комісії, що оформлене протоколом від 01 березня 2016 року та зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок) атестаційної комісії» атестаційного листа, а саме « 3 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність» та протиправного, що не відповідає об'єктивній інформації рішення (висновку) апеляційної атестаційної комісії Південного регіону;

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора - чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області.

В судовому засіданні 09.11.2017 року представник відповідача заявив клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, яке обґрунтовано наступним.

Оскаржуваний ОСОБА_2 наказ № 154 о/с про звільнення отриманий ним власноручно разом з трудовою книжкою серії ЕО № 305761, посвідченням про приписку до призовної дільниці Київського РВК м. Одеси, і направлення для постановки на військовий облік, про що зробив відповідний надпис на першому аркуші особової справи.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивач був обізнаний про звільнення 31.03.2016 року, однак своїм правом щодо місячного строку звернення до суду для оскарження рішення ГУНП в Одеській області, як суб'єкта владних повноважень не скористався.

З позовом про скасування наказу № 154 о/с та поновлення на посаді до Одеського окружного адміністративного суду, позивач звернувся 26 вересня 2017 року, через півтора року.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем пропущений, передбачений ч.3 ст.99 КАС України місячний строк для звернення до суду з даним позовом, що є підставою для залишення позову без розгляду згідно ч.1 ст.100 КАС України.

Позивач та його представник наполягають на тому, що строк не пропущений, оскільки про звільнення позивач дізнався з відповіді ГУНП в Одеській області (управління кадрового забезпечення) від 04.09.2017 року на адвокатський запит від 30.08.2017 року адвоката Саінчина О.С.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року клопотання представника відповідача задоволено. Адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ, про визнання дій протиправними та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду.

На вказану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Приписами ч.2 ст.5 КАС України встановлено, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п.3 ст.7 КАС України), правила ст.99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно до вимог ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст.99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного Управління Національної поліції в Одеській області щодо звільнення інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області, капітана поліції, ОСОБА_2;

- визнати недійсним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Одеській області № 154 о/с від 30 березня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_2, інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області, капітана поліції, зі служби в поліції, за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію», прийнятий на підставі протиправного, не відповідаю чого об'єктивній інформації рішення (висновку) атестаційної комісії, що оформлене протоколом від 01 березня 2016 року та зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок) атестаційної комісії» атестаційного листа, а саме « 3 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність» та протиправного, що не відповідає об'єктивній інформації рішення (висновку) апеляційної атестаційної комісії Південного регіону;

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Аналіз доданих до адміністративного позову документів свідчить про те, що підстави для звернення до адміністративного суду виникли 31 березня 2016 року.

Але, як углядається з матеріалів справи, з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 26.09.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Строк звернення до суду обчислюється, за загальним правилом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналась про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що 14.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області в якому просить:

- визнати дії Головного Управління Національної поліції в Одеській області щодо звільнення інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області, капітана поліції ОСОБА_2 протиправними;

- визнати недійсним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Одеській області № 154 о/с від 30 березня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_2, інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області, капітана поліції, зі служби в поліції, за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію», прийнятий на підставі протиправного, що не відповідає об'єктивній інформації рішення (висновку) атестаційної комісії, що оформлене протоколом від 01 березня 2016 року та зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок) атестаційної комісії» атестаційного листа, а саме « 3 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність» та протиправного, що не відповідає об'єктивній інформації рішення (висновку) апеляційної атестаційної комісії Південного регіону;

- поновити ОСОБА_2 на осаді інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу поліції Київського відділу поліції міста Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області (справа № 815/4753/17).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 року вказаний адміністративний позов залишений без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Вказаним рішенням встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався 02.12.2016 року. Вказаний факт встановлений судовим рішення у справі № 815/4753/17 від 15.09.2017 року, яке набрало законної сили 26.09.2017 року.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що 26.09.2017 року набрала законної сили ухвала від 15.09.2017 року по справі № 815/4753/17, і в цей же день - 26.09.2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом (справа № 815/4952/17).

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-2469цс16.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Приписами ч.1 ст.100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а, отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Слід зазначити, що процесуальний Закон не дає визначення терміну «поважні причини». Між тим в Рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження (Лист Вищого адміністративного суду України від 19.05.2010 року №708/11/13-10).

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона пов'язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 100 КАС вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11(№ в ЄДРСРУ 20968416).

Крім того, слід зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Ухвала ВАСУ від 29.09.2016 року по справі № 522/6069/14-а (№ в ЄДРСРУ 61821829).

З урахуванням вказаного слід зазначити, що у суду є «свобода розсуду» або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги, разом з цим суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити «визнати поважними причини пропуску процесуальних строків» (Ухвала ВСУ від 26.01.2006 року справа № 6-7307кс04).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необізнаності позивача про звільнення, оскільки при отриманні трудової книжки, посвідчення про приписку до призовної дільниці і направлення для постановки на військовий облік (30.03.2016 року) останній отримав вказані документи, а отже, у нього виникло право на звернення до суду.

При цьому, позивачем уже подавався до суду адміністративний позов, який залишений без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не вбачається поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Крім того, невирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кажучи про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі «Бацаніна проти Росії» від 26.05.2009 року № 3932/02, § 22).

Відповідно до прецендентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов'язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа «Гарсія Руїз проти Іспанії» § 26).

Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов'язано з їх реалізацією.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови».

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Це питання регулюється національним законодавством, тлумачиться Верховним Судом України (справа № 6-239цс14 від 04.02.2015 року, справа № 6-738цс15 від 24.06.2015 року та інші) та вказаними рішеннями Європейського Суду прав людини.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Окрім цього, судова колегія робить наголос на тому, що позивач - апелянт у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що отримав останню заробітну плату на платіжну карту саме на весні 2016 року, що на думку судової колегії додатково свідчить про обізнаність позивача про зміну його статусу працівника ОВС саме в цей час.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що ухвала підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 199; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.12.2017 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: К.В. Кравченко