Справа № 826/11455/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн"

до

Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги мотивовано тим, що щоденні Z-звіти розрахунково-касових операцій та/або податкові накладні, їх складання і реєстрація в ЄРПН не є підставою для відображення даних в податковій звітності з ПДВ, а відтак не можуть ні підтверджувати, ні спростовувати показники податкової звітності позивача. При цьому, на думку позивача, складання платником податків податкових накладних та/бо їх реєстрація в ЄРПН не є визначальною ознакою і не впливає на правильність чи/або повноту відображення ним даних у податковій звітності з ПДВ. Водночас, за наслідком проведення операцій з реалізації товарів через РРО, товариством нараховано зобов’язання з ПДВ та складено податкові накладні на суму всіх операцій, що оподатковуються за основною ставкою ПДВ. Складені ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» податкові накладні без зауважень прийняті та зареєстровані контролюючим органом в ЄРПН.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував з підстав того, що у податковій накладній, яка складається за щоденними підсумками операцій у разі здійснення роздрібної торгівлі товарами з використанням реєстраторів розрахункових операцій, суми розрахунків за касовими чеками, надрукованими протягом дня, та сумами ПДВ за такими розрахунками зазначаються загальною сумою, що відповідає фактичній сумі виторгу та сумі ПДВ, яка відображена у Z-звіті. Крім того, представник відповідача стверджував в наданих письмових запереченнях, що в позовній заяві відсутні посилання на конкретні податкові накладні, які оформлені підприємством для юридичних осіб та операції за якими проводились через РРО, а також не надано ніяких доказів, які б підтверджували, що операції із неплатником податку (тип причини – 02) здійснені через РРО, а не в інший спосіб (безготівковий розрахунок) та жодним чином не ідентифіковано таких осіб для перевірки такої інформації.

На підставі п. 4 ст. 122 КАС України суд з урахуванням думки представників сторін ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 та п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, з урахуванням наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31.12.2015 року №1307, а саме заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість по декларації за березень 2017 року на суму 42425041 грн.

Незгода позивача із вказаним повідомленням-рішенням від 30.08.2017 року зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд ходить з наступного.

Відповідно до підпункту “а” пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об’єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об’єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об’єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов’язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов’язань платник податку зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” здійснює діяльність з роздрібної торгівлі в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення та подало до Офісу засобами телекомунікаційного зв’язку податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2017 року, у рядках 1.1, 4.1 якої задекларовано суму податкових зобов’язань з податку на додану вартість з операцій на митній території України у розмірі 588346077,00 грн. та відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України у розмірі 2920020,00 грн.

За висновками акта перевірки, у податковій накладній, яка складається за підсумками операцій у разі здійснення роздрібної торгівлі товарами з використанням РРО, суми розрахунків за касовими чеками, надрукованими протягом дня, та сумами податку на додану вартість за такими розрахунками зазначаються загальною сумою, що відповідає фактичній сумі виторгу та сумі податку на додану вартість, яка відображена у Z-звіті.

Як вбачається з ст. 3 акта перевірки, на думку податкового органу, ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» не виписало податкові накладні, складені за щоденним підсумками операцій по типу причини 11, на суму податку на додану вартість 116149146,00 грн., що складає 42425041,00 грн. відхилення між показниками платника податків та даними перевірки.

За правилами пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника).

Згідно з пунктом 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року №1307 (далі по тексту - Порядок), податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов’язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим Порядком.

Пункт 8 Порядку передбачає, що при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10 - 15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини, у тому числі:

02 - Складена на постачання неплатнику податку;

11 - Складена за щоденними підсумками операцій.

Згідно з пунктом 14 Порядку податкова накладна складається за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) зокрема у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника).

Наведені правові норми вказують, що при здійснені операцій з постачання товарів платник податку на додану вартість зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних на дату виникнення податкових зобов’язань; у разі ж здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій, податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій по типу причин « 11», якщо податкова накладна не була складена на ці операції.

Згідно з підпунктом «б» пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України у разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Порядок обчислення та накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку встановлює Кабінет Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку обчислення і накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1224 (далі по тексту – Порядок №1224), реєстратор розрахункових операцій повинен забезпечувати обчислення сум податку на додану вартість не менш як за чотирма позиціями, у тому числі розмежовуючи ставки оподаткування та операції, звільнені від оподаткування та такі, що не є об’єктом оподаткування.

Пункт 5 Порядку №1224 встановлює, що обчислення сум податку на додану вартість у межах касового чека за підсумками роботи протягом дня або за підсумками роботи за період здійснюється за формулою: сума податку на додану вартість = C х N : (100 + N),

де C - сукупна вартість (з урахуванням податку на додану вартість) товарів (наданих послуг) конкретної позиції відповідно у межах касового чека за підсумками роботи протягом дня або за підсумками роботи за період;

N - ставка податку на додану вартість у відсотках.

Результат розрахунку сум податку на додану вартість округлюється з точністю до 1 копійки та друкується у чеку.

Згідно з пунктом 7 Порядку №1224 реєстратор розрахункових операцій повинен забезпечувати окреме накопичення, внесення та зберігання у фіскальній пам’яті сумарних денних оборотів з реалізації товарів (надання послуг) за кожною із ставок податку на додану вартість та операцією, звільненою від оподаткування чи такою, що не є об'єктом оподаткування.

Пункт 9 вказаного Порядку визначає, що загальна сума податку на додану вартість за підсумками роботи протягом дня дорівнює сумам податку на додану вартість за кожною із ставок, відображених у касових чеках, а за період - за всі робочі дні в межах зазначеного періоду.

Разом з цим постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року №199 затверджено Вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, згідно з пунктом 17 яких передбачено, що чек Z-звіту - фіскальний звітний чек повинен додатково містити такі дані (всі підсумки та суми обчислюються за зміну):

підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги) за кожною ставкою ПДВ окремо;

літерні позначення та відповідні ставки ПДВ у відсотках, а також дати їх останнього занесення (якщо таке занесення проводилося у день друкування даного фіскального звітного чека);

суми ПДВ за кожною ставкою;

підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги), продаж яких не підлягає обкладенню ПДВ;

загальний підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги) з розбивкою за формами оплати;

підсумок розрахункових операцій та суми ПДВ відповідно до абзаців другого, четвертого, п’ятого, шостого цього пункту за сумами коштів, виданих покупцям (споживачам послуг), якщо такий підсумок не дорівнює нулю;

суми готівки за операціями «службового внесення» та «службової видачі»

кількість касових чеків (квитанцій), виданих за зміну, окремо за реалізованими товарами (наданими послугами) та виданими коштами;

номер, дату і час друкування фіскального звітного чека;

повідомлення про обнулення регістрів денних підсумків оперативної пам’яті та дійсність фіскального звітного чека.

Наявні у справі докази свідчать, що електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків (Z-звітів) РРО позивача: містять підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (послуги) за кожною ставкою податку на додану вартість окремо; розмежовують розрахункові операції, продаж яких не підлягає оподаткуванню податком на додану вартість; містять підсумок розрахункових операцій та суми податку на додану вартість, виданих покупцям при поверненні раніше придбаних товарів.

Загальна сума всіх проведених позивачем з використанням РРО операцій, згідно зазначеного листа ДФС України складає 653966403,93 грн., з яких:

- 581699076,30 грн. складають операції з реалізації товарів (робіт/послуг), що оподатковується ПДВ за основною ставкою (20%);

- 66018791,02 грн. складають операції з реалізації товарів (робіт/послуг), що не є об’єктом оподаткування ПДВ;

- 17251068,71 грн. складають операції з повернення товарів та послуг (видачі коштів покупцям).

Як випливає із приписів пункту 192.2 статті 192 Податкового кодексу України, податкові зобов’язання продавця підлягають зменшенню на суму коштів та податку на додану вартість, виданих покупцям при поверненні товарів (операції з повернення коштів).

Таким чином, загальна вартість операцій з продажу товарів/послуг, які оподатковуються податком на додану вартість, проведених позивачем через РРО у березні 2017 року, підлягає зменшенню на суму, видану покупцям при поверненні товарів.

Відповідно до даних РРО показник «С» формули пункту 5 Порядку №1224 за березень 2017 року складає 581699076,30 грн., а показник «N» – 20%, відповідно, сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті позивачем з операцій, зареєстрованих через РРО у березні 2017 року, складає: 96949846,05 грн. = 581699076,30 грн. х 20% : (100 + 20%).

Зазначені арифметичні розрахунки вказують, що сума податкових зобов’язань з податку на додану вартість операцій з реалізації товарів/послуг, що проведені позивачем з використанням РРО, менша за суму податку на додану вартість, вказану в акті перевірки на 8127953,95 грн. (105077800,00 грн. – 96949846,05 грн.), що свідчить про невідповідність змісту акта перевірки обставинам справи та зібраним доказам.

Як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем, за наслідком проведення операцій з реалізації товарів через РРО, ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» складено податкові накладні на суму всіх операцій, що оподатковуються за основною ставкою податку на додану вартість та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому суд звертає увагу, що пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та пункт 14 Порядку не встановлюють обов’язку платника податку на додану вартість складати податкову накладну на всю суму податку на додану вартість, що вказана у щоденному фіскальному звіті, та передбачають можливість складання податкової накладної на окрему чи кожну з операцій, проведених через РРО; платник податку на додану вартість має диспозитивне право скласти зведену податкову накладну по типу причини « 11» за наслідками продажу товару за готівку кінцевому споживачу; у свою чергу зведена податкова накладна по типу причини « 11» складається платником податку на додану вартість за підсумком розрахункових операцій лише у випадку, якщо окрема податкова накладна на ці операції не складалася.

Проте, відповідачем не доведено, що ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за перевірений період не склало податкові накладні на суму операцій з постачання товарів, що оподатковуються за основною ставкою податку на додану вартість на дату виникнення податкових зобов’язань, та не доведено обов’язку складання позивачем податкових накладних по типу причини « 11» на всю суму реалізованих через РРО товарів/послуг, що оподатковуються податком на додану вартість, а також не доведено що окремі податкові накладні не була складені на такі операції.

У свою чергу позивач вказує, що у звітному періоді з використанням РРО здійснював операції з реалізації товарів/послуг кінцевим споживачам, на підставі публічного (усного) договору купівлі-продажу та на підставі письмових договорів купівлі-продажу.

Наявні у справі докази підтверджують, що за результатом проведення операцій з продажу товарів/послуг з використанням РРО у березні 2017 року позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- 4950 податкові накладні з вказівкою типу причини « 11» на загальну суму ПДВ в розмірі 73680803,34 грн.

Разом з тим, в акті перевірки не вказано про проведення ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» з використанням РРО у березні 2017 року операцій, які не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, та операцій з повернення товарів/послуг (видачі коштів покупцям).

Всі проведені з використанням РРО розрахункові операції відображені позивачем у показниках податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2017 року, зокрема: операції, що оподатковуються за основною ставкою, відображені у складі показників рядка 1.1 декларації та додатку 5 до неї; операції, що не є об’єктом оподаткування, відображені у складі показників рядка 5 декларації та додатку 6 до неї.

Правильність згаданих показників підтверджується даними бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» і не заперечується в акті перевірки; суд зауважує, що відповідачем не встановлено порушень під час заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2017 року або заниження її показників.

Таким чином, висновки акта перевірки про не складання податкових накладних на всю суму реалізованих товарів/послуг, що оподатковуються податком на додану вартість, через РРО, спростовуються податковою звітністю ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за березень 2017 року та зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду належним чином засвідчені копії Z-звітів РРО за березень 2017 року, фіскальних чеків, договорів купівлі-продажу, податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених за результатами здійснення розрахункових операцій через РРО; бухгалтерські довідки про обсяг розрахункових операцій, вчинених з використанням РРО, картки рахунків, журнали-ордери та відомості по рахунку.

Однак, відповідач фактично визначив ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість на не підтверджену документально суму виторгу за операціями з реалізації усіх груп товарів та послуг, проведених з використанням РРО у березні 2017 року, яка включає в себе як суму операцій, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, так і суму операцій, що не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, і суму операцій з повернення коштів споживачам (повернення товарів (послуг).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, для повноти визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість по декларації за звітний період березень 2017 року Офіс мав би порівняти задекларовані показники податкової декларації позивача за березень 2017 року із даними бухгалтерського та податкового обліку.

Проте, відповідач під час проведення перевірки порівняв задекларовані показники податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2017 року із даними РРО та даними одного типу складених податкових накладних (по типу причини « 11»), що не відповідає приписам пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки, з урахуванням відповіді на заперечення до акта перевірки, про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість за березень 2017 року на суму 42425041,00 грн. нормативно та документально не підтверджуються.

Крім того, в ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача стосовно того, що при проведенні камеральної перевірки відповідачем не дотримано положень підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 та статті 76 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов’язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Пункт 76.1 статті 76 Податкового кодексу України передбачає, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Таким чином, камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, якою охоплюються лише ті показники податкової звітності, які мають значення для правильності обчислення платником об’єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Під час проведення камеральної перевірки контролюючий орган не перевіряє первинні та бухгалтерські документи платника податків, які є підставою для відображення даних в податковій звітності, а тому не може перевірити або встановити факт заниження суми податкового зобов’язання у податковій декларації, якщо таке заниження не пов’язане з допущенням арифметичних та/або методологічних помилок.

При проведенні камеральної перевірки контролюючий орган може лише порівняти (співставити) показники податкової звітності з інформацією, наявною в базах даних, та, у разі виявлення розбіжностей, не пов’язаних із допущенням арифметичних та/або методологічних помилок чи іншими порушеннями у межах камеральної перевірки (наприклад, порушення строків подання податкової звітності, сплати податкових зобов’язань), має право ініціювати проведення документальної позапланової перевірки.

Зокрема норми пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачають, що виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Однак, як вбачається зі змісту акта перевірки, відповідач під проведення камеральної перевірки ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» не перевіряв дані податкової звітності позивача з податку на додану вартість за березень 2017 року, зокрема, в акті перевірки не вказано про порушення порядку заповнення декларації або додатків до неї, про неправильність застосування ставок податку і пільг, не зазначено порушень при перевірці правильності відображення показників декларації тощо.

Як встановлено вище, підставою для висновку про заниження позивачем податку на додану вартість за березень 2017 року є виявлення, на думку відповідача, розбіжностей між даними Z-звітів про загальний обсяг проведених з використанням РРО операцій з продажу товарів/послуг та загальною сумою податку на додану вартість одного із видів складених податкових накладних, а саме з вказівкою типу причини « 11».

Інших мотивів порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість в акті перевірки не наведено.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що під час проведення камеральної перевірки відповідач фактично досліджував не дані податкової звітності ТОВ «САВ-Дістрибьюшн», а вибіркові дані Єдиного реєстру податкових накладних та Z-звітів РРО за звітний період, що не відповідає сутності та правовій природі камеральної перевірки та не узгоджується із нормами статей 75 та 76 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, зафіксовані в акті перевірки порушення могли бути виявлені відповідачем лише під час проведення документальної перевірки ТОВ «САВ-Дістрибьюшн».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог .

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» задовольнити повністю.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» (код ЄДРПОУ 35625082) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 705458,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ 39440996).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук