Справа № 820/1441/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

04 грудня 2017 р. №820/1441/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маковій" про накладення арешту на кошти та зупинення видаткових операцій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маковій", в якому просить суд накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Маковій" (), відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом ГУ ДФС у Харківській області від 24.03.2017 №1171 призначено проведення з 28.03.2017 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маковій" за період діяльності з 01.12.2015 по 28.02.2017 тривалістю 5 робочих днів. 28.03.2017 посадовими особами контролюючого органу здійснено вихід за адресою ТОВ "Маковій" для проведення вищевказаної перевірки, проте, уповноваженими особами відповідача відмовлено у допуску посадових осіб до проведення перевірки, про що складено акт від 28.03.2017 №498/20-40-14-0519/33816897. 03.04.2017 на підставі п. п. 94.2.3 п. 94.1 ст. 94 ПК України прийнято Рішення про застосування арешту майна ТОВ "Маковій" у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. На підставі вказаного рішення позивач просить накласти арешт на кошти платника податків на банківських рахунках.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що наказ, що став підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маковій" за результатами якого податковим органом прийнято рішення про застосування арешту майна ТОВ "Маковій" у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки було визнано в судовому порядку протиправним. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маковій" (далі ТОВ "Маковій") зареєстровано як юридична особа, перебуває на податковому обліку як платник податків.

Відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Харківській області від 24.03.2017 №1171 призначено проведення з 28.03.2017 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маковій" за період діяльності з 01.12.2015 по 28.02.2017 тривалістю 5 робочих днів (а.с.42-43).

На підставі вказаного наказу про проведення перевірки (а.с.42-43) та направлень на проведення перевірки від 27.03.2017 №№1712,1713,1714 (а.с.44-46) посадовими особами податкового органу здійснено вихід на адресу ТОВ "Маковій" для проведення планової виїзної перевірки.

Проте, уповноваженими особами ТОВ "Маковій" посадових осіб контролюючого органу не допущено до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, про що складено акт від 28.03.2017 №498/20-40-14-0519/33816897 (а.с.47-49).

03.04.2017 на підставі п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України контролюючим органом прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна ТОВ "Маковій" №498/20-40-14-0519/33816897 у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки (а.с.50-51).

Суд зазначає, що наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маковій" від 24.03.2017 №1171 було оскаржено платником податків у судовому порядку.

За результатами оскарження наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маковій" від 24.03.2017 №1171 постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2017 по справі № 820/1417/17, яка набрала законної сили на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017, адміністративний позов ТОВ "Маковій" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу - задоволено частково. Визнано протиправним наказ ГУ ДФС у Харківській області від 2403.2017 №1171. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Підставою для подання даної позовної заяви про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках ТОВ "Маковій", відкритих в банківських установах та зупинення видаткових операцій на таких рахунках стала відмова платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки та, як наслідок, прийняття контролюючим органом рішення про застосування арешту майна на підставі п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Так, п.п.20.1.33 п. 20.1 ст.20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що при розгляді даної справи суд не дає правової оцінку правомірності прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна ТОВ "Маковій" від 03.04.2017 №498/20-40-14-0519/33816897.

Згідно п.94.1 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

З аналізу наведених норм випливає, що арешт майна платника є негативним наслідком дій платника та може бути застосовано з двох підстав: - якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або якщо платник податків відмовляється від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно п. 94.6 ст. 94 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Законність вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України пов'язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Враховуючи положення ст. 94 ПК України, що визначає вимоги для арешту коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, яка відрізняється виключно процедурою застосування, застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно п. 94.2 ст. 94 ПК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Вищого адміністративного суду України від 29.04.2013 №642/12/13-13, п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України (в редакції, що діяла на час надання вказаних роз'яснень п.20.1.17 п. 20.1 ст. 20 ПК України) є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми підпункту 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

При цьому, арешт із підстав, передбачених п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, не може застосовуватися до майна платника податків, відмінного від коштів, оскільки диспозиція розглядуваної правової норми визначає предметом для накладення арешту виключно кошти та цінності, що знаходяться в банках.

Тобто, накладення арешту на кошти платника податків у банку обмежено сумою податкового боргу такого платника.

Згідно пп. 94.19.1 п. 94.1 ст. 94 ПК України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

З огляду на те, що на час розгляду справи рішення ГУ ДФС у Харківській області про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Маковій" 03.04.2017 №498/20-40-14-0519/33816897 не підтверджено судом, тобто фактично припинило свою дію, у зв'язку із спливом 96 годин для визнання арешту обґрунтованим, отже, у даних спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий арешт є складовою загального арешту майна.

Водночас, суд зазначає, що наказ, що став підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маковій", за результатами якого податковим органом прийнято рішення про застосування арешту майна ТОВ "Маковій", у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.20017 по справі №820/1417/17 визнано протиправним.

Таким чином, позивачем не доведено наявність правових підстав для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках ТОВ "Маковій", відкритих в банківських установах.

Щодо позовних вимог про зупинення видаткових операції на рахунках ТОВ "Маковій", відкритих в банківських установах, суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ПК України вживаються два поняття, які позначають арешт коштів на рахунках платника податків - власне арешт коштів, а також зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Аналіз норм Податкового кодексу України, а також чинного законодавства, що регулює банківську діяльність і порядок здійснення безготівкових розрахунків, дає підстави для висновку про тотожність зазначених понять для цілей регулювання податкових правовідносин.

Так, відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Отже, накладення арешту на кошти на рахунках платника податків є необхідною передумовою для зупинення видаткових операцій на таких рахунках в усіх випадках, крім тих, які випливають з норм Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Таким чином, з урахуванням змісту ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинити видаткові операції з підстав, передбачених Податковим кодексом України, можна не інакше, як шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках платника податків.

Отже, повноваження податкових органів щодо звернення до суду з вимогами як про накладення арешту на кошти платника податків, так і про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, варто розуміти як право на звернення з вимогою про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків, що перебувають на його рахунках у банку.

Зазначена правова позиція міститься в роз'ясненнях, викладених в листі Вищого адміністративного суду України від 29.04.2013 №642/12/13-13.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про накладення арешту на кошти та зупинення видаткових операцій є необґрунтованими, через що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маковій" про накладення арешту на кошти та зупинення видаткових операцій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.