Справа № 819/1912/17
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1912/17

08 грудня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

судді Баранюка А.З.

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа - підприємця ОСОБА_3 із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 29.09.2017р. № 6, яким встановлено порушення п. 177.2. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування на суму 211818,20 грн., з яких 169454,56 грн. за основним платежем, 42363,64 грн. за штрафними санкціями;

- податкового повідомлення-рішення від 29.09.2017р. №6, яким встановлено порушення п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України за платежем військовий збір, на суму 17651,39 грн., з яких 14121,11 грн. за основним платежем, 3530,28 грн. за штрафними санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.09.2017 р. № Ф- відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на суму 36258, 27 грн.

- рішення № від 29.09.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3625,83 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивачем не було допущено порушень податкового законодавства стосовно завищення витрат, оскільки такі витрати формувалися відповідно до п. 177.4.1 ст. 177 Податкового кодексу України, згідно якого до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Вартість отриманих позивачем товарів підтверджується необхідними первинними документами, а тому просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, та пояснила, що до витрат повязаних із отриманням доходу включаються лише ті, які підтверджуються первинними документами та свідчать про оплату отриманих товарів, податковим органом при проведенні перевірки було виявлено завищення витрат, а тому просила суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Тернопільській області проведено планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності,повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 31.05.2016 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування з 31.05.2016 року по 31.12.2016 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 31.05.2016 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено Акт від 18.09.2017 року № 6146/19-00-13-06/НОМЕР_1.

В ході перевірки було виявлено заниження податку на доходи з фізичних осіб, заниження сум доходу на який нараховується єдиний соціальний внесок та донараховано військовий збір.

За наслідками перевірки відповідачем були прийняті оспорювані позивачем податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 р. № 6, податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 р. №6, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.09.2017 р. №Ф- та рішення № НОМЕР_2 від 29.09.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Як слідує з акта перевірки податковим органом встановлено розбіжність між сумою доходу, задекларованого у додатку 2 до декларацій про майновий стан і доходи за 2016 рік та даними встановленими в ході перевірки в сумі 941414,22 грн., чим порушено пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 та 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України. Виходячи із наведеного позивачем занижено чистий (оподатковуваний) дохід на 169454,56 грн. (941414,22*18%).

Враховуючи допущенні порушення, перевіркою також виявлено порушення ст.ст. 7 та 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та встановлено заниження суми доходу на який нараховується єдиний соціальний внесок за 2016 рік в сумі 164810,31 грн., що призвело до заниження нарахованого єдиного соціального внеску на суму 36258,27 грн., а також порушення п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано військовий збір за результатами збільшення доходу за 2016 рік в сумі 14211,11 грн.

Причиною завищення витрат стало віднесення позивачем до їх складу вартості частини отриманого та неоплаченого товару відповідно до Договору поставки від 09 серпня 2010 року укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт».

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що згідно з п.п. 177.4.1. п. 177.4. ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини.

Відповідно до п. 177.2. ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Разом із тим, у податковому законодавстві немає визначення терміну «понесені» витрати.

Обов'язки платника податків встановлено статтею 16 Податкового кодексу України. Так, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і плати податків та зборів (пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Кодексу), а також забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених Кодексом (пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 Кодексу). Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Книга обліку доходів і витрат), та Порядок її ведення затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 p. N 481, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 р. за N 1686/24218.

Позивач вела книгу обліку доходів і витрат згідно з законом. Наведене підтверджено податковим органом, оскільки жодних порушень щодо її ведення під час перевірки не встановлено та в акті не відображено.

Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», активи ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Коли підприємець отримує товар, у нього виникає заборгованість (зобов'язання) перед постачальником, а збільшення зобов'язань є витратами у розумінні Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, підприємець після спливу строку позовної давності може відкоригувати витрати, які він сформував по товарам чи послугам, які були отримані, але не оплачені.

Таким чином, на думку представника позивача, витрати сформовано правомірно, до складу яких на підставі первинних бухгалтерських документів (ТТН, видаткових накладних, актів приймання товару тощо, які були надані для перевірки - арк. 7 акту перевірки) було включено вартість сировини, матеріалів, товарів, відповідно до вимог п. 177.2. ст. 177, п.п. 177.4.1. п. 177.4. ст. 177 ПК України.

Суд не погоджується із такими доводами представника позивача враховуючи наступне.

Відповідно до п.177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 172 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4.1 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати (п. 177.4.5 ст. 177 ПК України).

Таким чином, за змістом даної норми, обов'язковою умовою врахування витрат на придбання товарів при визначенні оподатковуваного доходу платника є спрямованість таких операцій на одержання доходу (економічної вигоди).

З вказаного випливає, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування до складу витрат має право включити витрати після одержання доходу, який безпосередньо пов'язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності.

Суд звертає увагу, що вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності встановлені ст.44 Податкового кодексу України, зокрема відповідно до частини 1 даної статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, п.6.5-6.8 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481 передбачено, що такі особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо; у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Таким чином витрати фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування повинні бути підтверджені зазначеними первинними документами.

З врахуванням викладеного, суд погоджується з висновками податкового органу, що позивачем до витрат, пов'язаних з господарською діяльністю включено витрати по придбанню товарів до одержання доходу від їх реалізації, тобто доходу, який безпосередньо пов'язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності, що суперечить положенням Податкового кодексу України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.09.2017 року № 6, № 6, рішення від 29.09.2017 року № 6 про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.09.2017 року № Ф НОМЕР_3 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 13 грудня 2017 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.