Справа № 2-а-1538/11/2220
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2011-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1538/11/2220
Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Мельник-Томенко Ж. М.

при секретарі: Грищук С.Д.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом стосовно:

визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці щодо не включення в суму заробітної плати для обчислення пенсії надбавки за вислугу років в розмірі 40% неправомірними;

визнання недійсним протоколу про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 176595 від 03.02.2003 року;

зобов'язання відповідача включити в суму заробітної плати для обчислення пенсії надбавки за вислугу років в розмірі 40% замість 20%, які були враховані в суму заробітної плати при призначенні пенсії з моменту призначення пенсії, тобто з 01.02.2003 року;

повернення недоплаченої суми пенсії з моменту призначення, тобто з 01.02.2003 року та врахування при черговому перерахунку пенсії надбавки за вислугу років в розмірі 40% до посадового окладу з врахуванням доплати за ранг.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.08.2011 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначила, що постанова від 10.08.2011 року прийнята Шевченківським районним судом м. Чернівці з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Відповідач у справі письмових заперечень на апеляційну скаргу позивача не надав, повноважних представників у судове засідання не направив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Жодних пояснень причин неможливості вчинення вказаних дій апеляційній інстанції від Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці - без змін, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки 28.12.1992 року згідно наказу № 120-А від 28.12.1992 р. ОСОБА_2 була призначена на посаду заступника начальника відділу оподаткування громадських організацій і споживчої кооперації - головного державного податкового ревізора - інспектора Державної податкової інспекції по м. Чернівці, а 12.07.1994 року нею було прийнято Присягу державного службовця.

31.03.2003 року позивача було звільнено з посади головного державного податкового інспектора у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпПУ.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 її стаж роботи на державній службі становить 10 років 1 місяць 3 дні, що, окрім того, не заперечувалось сторонами в суді першої інстанції.

В ході дослідження судом першої інстанції матеріалів пенсійної справи за № 176595 було встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 01.02.2003 року щодо призначення їй пенсії у відповідності до Закону України "Про державну службу" та протоколу № 176595 від 03.02.2003 року позивачу було призначено пенсію держслужбовця з зарахуванням стажу державної служби - 10 років 1 місяць 3 дні та загального (повного) стажу - 40 років 3 місяці 27 днів. У відповідності до вказаних обставин розмір пенсії позивача починаючи з 01.02.2003 року становив 542.14 грн., виходячи з розміру заробітної плати 677.68000, при цьому доплату за вислугу років було визначено в розмірі 20%.

Як свідчать матеріали справи, вказаний протокол № 176595 від 03.02.2003 року про призначення пенсії ОСОБА_2 було погоджено 07.02.2003 року відділом контролю Управління по виплаті пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та 04.03.2003 року відділом контрольної роботи Управління праці і соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Чернівці.

Відмовляючи в задоволення вимог позивача стосовно визнання недійсним протоколу про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 176595 від 03.02.2003 року, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до наявних матеріалів справи стаж роботи, що дає право позивачу на щомісячну винагороду на вислугу років та надання щорічних додаткових відпусток, хоч і становить 26 років 02 місяці 07 днів, але на разі до нього було зараховано час зайняття ОСОБА_2 посад, які не зазначені у Національному класифікаторі професій України, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 року № 375, як посади державної служби.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції.

Що ж стосується вимог позивача стосовно зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці включити в суму заробітної плати для обчислення пенсії надбавки за вислугу років в розмірі 40% замість 20%, які були враховані в суму заробітної плати при призначенні пенсії, з моменту призначення пенсії, тобто з 01.02.2003 року; поверненні суми пенсії з моменту її призначення, тобто з 01.02.2003 року та при здійсненні чергового перерахунку пенсії враховувати надбавку за вислугу років в розмірі 40% до посадового окладу з врахуванням доплати за ранг, то на думку судової колегії апеляційної інстанції, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано залишив їх без задоволення з огляду на наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами права на державну службу регулює Закон України "Про державну службу".

Згідно ч.ч. 2 - 7 ст. 33 вказаного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 1013 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1336 від 25.08.1998 року) затверджено Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи в органах державної податкової служби; на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби"; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів-системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

До того ж, правомірність вказаного рішення з огляду на положення ч. 1 ст. 72 КАС України, якою визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.06.2010 року у справі за цивільним позовом ОСОБА_2Г до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районні м. Чернівці. на разі, даним рішенням встановлений факт недостатності у позивача - ОСОБА_2 стажу роботи, який би давав їй право на розрахунок надбавки за вислугу років державного службовця в розмірі 40%.

Судовою колегією апеляційної інстанції також було надано оцінку вимогам позивача щодо визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці відносно не включення в суму заробітної плати для обчислення пенсії надбавки за вислугу років в розмірі 40% неправомірними, зобов'язання відповідача включити в суму заробітної плати для обчислення пенсії надбавки за вислугу років в розмірі 40% замість 20, які були враховані в суму заробітної плати при призначенні їй пенсії починаючи з 01.02.2003 року та зобов'язання Пенсійного фонду при черговому перерахунку пенсії врахувати надбавку за вислугу років в розмірі 40% замість 20% від посадового окладу та доплати за ранг.

У даному випадку слід виходити з того, що оскаржувані дії відповідача є наслідком прийняття та засвідчення протоколу від 03.02.2003 року за № 176595 про призначення ОСОБА_2 пенсії, при винесені якого будь-яких порушень чинного законодавства, в тому рахунку і в частині визначення стажу роботи, що дає право останній на призначення, а відповідно і в подальшому, на отримання пенсії, не встановлено. До того ж, як було визначено вище, даний протокол як на думку суду першої інстанції, так і на думку судової колегії з огляду на здійснений аналіз норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини між сторонами, є правомірним, та таким, що прийнятий відповідачем в межах своїх повноважень без будь-якого порушення прав та законних інтересів позивачки.

При цьому, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на вимоги позивача щодо повернення недоплаченої суми пенсії з моменту призначення, тобто з 01.02.2003 року.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як встановлено статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про повернення недоплаченої суми пенсії з моменту призначення, тобто з 01.02.2003 року подано до суду 05.05.2011 року, тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, строк давності звернення до суду не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій. В спірних правовідносинах 40% надбавка за вислугу років не була нарахована пенсійним органом, а відтак доводи позивача про те, що нараховані суми пенсії, внаслідок її не вірного призначення і які не отримані з вини органу, що призначав і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком, не заслуговують на увагу, є безпідставними та помилковими.

Окрім того, на думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача при черговому перерахунку пенсії врахувати надбавку з вислугу років в розмірі 40% замість 20% від посадового окладу та доплати за ранг, так як порушення таких прав остання ще не зазнала, а будь - яких належних доказів відносно в майбутньому допущення порушень її пенсійних прав не представлено.

Вирішуючи даний спір судова інстанція не може обмежувати волю законодавчого органу щодо можливості в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин та зобов'язувати відповідача вчиняти дії, у здійсненні яких останнім відмовлено не було. На разі, предметом судового захисту можуть бути тільки порушені, невизнані чи оспорюванні права.

Таким чином, наведені вище обставини в своїй сукупності дають підстави дійти висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження та, як наслідок. не можуть спростувати висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній постанові.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права внаслідок чого апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.08.2011 року без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.08.2011 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 212 та 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 листопада 2011 року .

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

секретар