Справа № 826/11313/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року письмове провадження № 826/11313/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., вирішив адміністративну справу

за позовом Державної судової адміністрації України,

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, скасування постанови,

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. щодо винесення постанови від 06.07.2016 про стягнення виконавчого збору у ВП № 51241387 на Державну судову адміністрацію України протиправними.

- постанову головного державного виконавця відділу примусово виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 06.07.2016 про стягнення виконавчого збору у ВП № 51241387 скасувати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016, яка перебуває на примусовому виконанні у відповідача, наразі оскаржується у Вищому адміністративному суді України, про що Державна судова адміністрація України повідомила державного виконавця листом від 10.06.2016 №10-4195/16, що, за твердженням позивача, є поважною причиною невиконання вказаного рішення позивачем.

Також позивач звертає увагу на постанову Верховного Суду України від 28.01.2016 № 3-217гс14, згідно якої виконавчий збір стягується, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Тому вважає, що державним виконавцем всупереч Закону України «Про виконавче провадження» порушено процедуру виконавчого провадження, адже після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, одразу ж винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 2040, 00 грн.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову та копії матеріалів виконавчого провадження.

Суд 22.03.2017 року, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши представників сторін та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

На виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 51241387 з виконання виконавчого листа № 826/15732/15, виданого 11.03.2016 року Окружним адміністративним судом м. Києва щодо зобов'язання Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на момент подання заяви про відставку та звільнення з роботи, з ypaхуванням місячної заробітної плати, яка становила 22 776,60 грн.

Постановою державного виконавця від 27.05.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 826/15732/15 та запропоновано боржнику виконати його в самостійному порядку в строк для самостійного виконання рішення 06.06.2016 року.

У зв'язку із тим, що Боржником у наданий строк рішення не виконано, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.07.2016 року у розмірі 2040,00 грн.

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Органи державної виконавчої служби є органами державної влади, а тому зобов'язані діяти у відповідності до ст.19 Конституції України лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ(у редакції, чинній на момент відкриття первинних ВП) (надалі Закон №606), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Таке ж саме трактування сутності виконавчого провадження міститься у ст.1 діючого Закону №1404.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України № 606 (у редакції, чинній на момент винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій є виконавчими документами та підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Згідно частини другої статті 25 Закону № 606, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно частини 1 ст. 27 Закону № 606, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

У концептуальному розумінні нормативно-правових актів, що регулюють організацію та проведення виконавчих дій, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Зважаючи на пряму вказівку чинного на момент прийняття постанови від 06.07.2016 р. ВП №51241387 законодавства, а саме норму, викладену в абзаці 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку, що у випадку не виконання рішення у добровільному порядку на боржника покладається обов'язок зі сплати виконавчого збору незалежно від того чи вчинялись державним виконавцем дії спрямовані на примусове виконання такого рішення.

За твердженнями позивача, Державною судовою адміністрацією України листом від 10.06.2016 №4195/16 повідомлено відповідача про наявність поважних причин невиконання рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження, а саме: оскарження постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 у Вищому адміністративному суді України, що, на думку останнього, виключає можливість стягнення виконавчого збору за невиконання рішення суду без поважних причин.

Разом з тим, суд зауважує наступне.

Приписами частини п'ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

При цьому, суд звертає увагу, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 у справі №826/15732/15 (касаційне провадження №К/800/6281/16) відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016.

Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.07.2016, як і станом на момент розгляду даної справи судом, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 у справі №826/15732/15 набрала законної сили та підлягає виконанню, у тому числі у примусовому порядку.

Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 06.07.2016 винесена відповідачем правомірно та у межах наданому йому повноважень, з огляду на невиконання рішення суду боржником (позивачем) у строк встановлений законом.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їхнього задоволення.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.П. Огурцов

В.А. Кузьменко