Справа № 466/5469/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10913/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Львівське обласне кооперативне міжгосподарське об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" звернулося в суд з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу від 20.07.2017 року № ВП 50883922.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Львівське обласне кооперативне міжгосподарське об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі (аналогічних тим, що були наведені у позовній заяві).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2014 р. позивача було зобов'язано створити комісію по паюванню і приватизації майна в порядку, визначеному додатком №4 - «Положенням про паювання і приватизацію міжгосподарських підприємств і організацій», затверджених ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради народних депутатів №351 від 08.12.1093 року.

На виконанні у відповідача перебувають виконавчі провадження №50883922, №50793965, №50840249, №50815675, №50815777, №50752244, №50821947 з примусового виконання виконавчих листів №1328/7049/12 виданих 24.03.2016 року Шевченківським районним судом м.Львова на підставі вищезазначеного рішення наведеного суду від 27.02.2012р. про зобов'язання Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" створити комісію по паюванню і приватизації майна в порядку, визначеному додатком №4 - "Положенням про паювання і приватизацію міжгосподарських підприємств і організацій", затвердженим ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради народних депутатів №351 від 08.12.1993 року.

20.07.2017р. державним виконавцем в межах наведеного виконавчого провадження винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн саме за невиконання рішення суду та повторно надіслано вимогу з'явитись до державного виконавця 09.08.2017 року та надання копій правовстановлюючих документів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах повноважень та у відповідності до вимог ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою ст.181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Такий інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження в межах виконання судового рішення у цивільній справі, визначений розділом VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.2 ст.384 ЦПК України).

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові № 3 від 13.12.2010 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (з наступними змінами і доповненнями), критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення Шевченківського районного суду м.Львова винесена в межах виконавчого провадження ВП №50883922 з примусового виконання виконавчого листа №1328/7049/12-ц від 24.03.2016 року, яким зобовязано Львівське обласне кооперативне міжгосподарське об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" створити комісію по паюванню і приватизації майна.

Цей виконавчий лист видано на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27.02.2014 року в цивільній справі.

Предметом дослідження у справі за цим позовом є перевірка правомірності дій державного виконавця вчинених у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1328/7049/12-ц виданого Шевченківським районним судом м.Львова у цивільній справі.

Разом з тим, розгляд такого спору не відноситься до компетенції адміністративного суду, оскільки повинен вирішуватись за правилами, визначеними Розділом VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" в порядку цивільного судочинства, так як Виконавчий комітет Тернопільської міської ради " є боржник у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду у цивільній справі.

Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 30 червня 2015 року у справі №21-278а15, від 01 грудня 2015 року у справі №21-3404а15, від 07 червня 2016 року у справі №21-5470а15, а відповідно до ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності позову.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, разом з тим, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано ст. 6 Конвенції стосовно суду, встановленого законом. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказані обставини не посилається, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" задовольнити частково.

Скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року у справі №466/5469/17 та закрити провадження у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текс виготовлено 13.12.2017.