Справа № 807/534/16
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/7824/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Бедрій Х.П.,

з участю прокурора: Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Ужгородської міської ради та ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі № 807/534/16 за адміністративним позовом Заступника прокурора Закарпатської області до Ужгородської міської ради, треті особи: Баранинська сільська рада, Оноківська сільська рада, Сторожницька сільська рада, Холмківська сільська рада, Великолазівська сільська рада про визнання нечинним та скасування рішення частково, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016р. Заступник прокурора Закарпатської області звернувся в суд з позовом до Ужгородської міської ради, треті особи - Баранинська сільська рада, Оноківська сільська рада, Сторожницька сільська рада, Холмківська сільська рада, Великолазівська сільська рада про визнання нечинним та скасування пунктів 1 та 2 рішення Ужгородської міської ради "Про затвердження містобудівної документації" від 10 березня 2016 року за № 119.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що Ужгородською міською радою прийнято рішення "Про затвердження містобудівної документації" від 10.03.2016 року № 119, яким визнано таким, що втратило чинність рішення міської ради № 1881 від 09.11.2015 року та повторно затверджено містобудівну документацію, а саме: "Коригування генерального плану м. Ужгорода", "Історико - архітектурний план м. Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів", "План зонування території м. Ужгорода". Зазначає, що вказане рішення в цій частині, суперечить та порушує вимоги Земельного та Водного кодексів, Закону України "Про регулювання містобудівної документації", ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а також норми Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів (через порушення норми площ зелених зон загального користування у житлових кварталах), а відтак його слід визнати нечинним та скасувати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано пункт 2 рішення Ужгородської міської ради «Про затвердження містобудівної документації» від 10 березня 2016 року № 119. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду відповідач Ужгородська міська рада оскаржила її подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Зокрема в обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про не проведення громадських слухань по обговоренню генерального плану (коригування) м.Ужгорода та плану зонування території м. Ужгорода, оскільки розпорядженням міського голови від 18.02.2013 року № 62 було організовано громадські слухання по обговоренню генерального плану (коригування) м. Ужгорода. Вказане розпорядження оприлюднено на офіційному веб-сайті Ужгородської міської ради. Крім цього вказана інформація про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі була опублікована в газеті «Ужгород» від 16.02.2013 року №6 (699). Апелянт зазначає що містобудівна документація прийнята з дотриманням Державних будівельних норм. Також вказує, що проект землеустрою щодо межі міста Ужгорода та винесення в натурі межі міста не розроблено, а отже передчасними є висновки суду про порушення прав та інтересів суміжних територіальних громад. Крім цього апелянт зазначає, що стосовно порушення процедури прийняття спірного рішення, то недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Не погодившись з даною постановою суду, її також, в порядку передбаченому ст.185 КАС України, оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та неповне зясування обставин справи, просить змінити оскаржувану постанову суду першої інстанції, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно скасував пункт 2 рішення "Про затвердження містобудівної документації" від 10.03.2016 року № 119 в частині «Історико-архітектурного опорного плану м. Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони памяток та історичних ареалів», розроблений Науково-дослідним інститутом пямяткоохоронних досліджень . В решті постанову залишити без змін.

Апелянт вважає, що оскільки містобудівна документація «Коригування генерального плану міста Ужгорода» та науково-проектна документація «Історико-архітектурний опорний план м.Ужгорода Закарпатської області » з визначенням меж і режимів використання зон охорони памяток та історичних ареалів» є різними документами, розроблені різними виконавцями в різний час, а тому «Історико-архітектурний опорний план м. Ужгорода Закарпатської області не є невідємною частиною містобудівної документації «Коригування генерального м. Ужгорода», що виконана Державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» і в суду не було підстав його скасовувати.

Прокурор Цинайко Н.І. в судовому засіданні заперечила проти апеляційних скарг, вважає оскаржувану постанову такою, що прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, просить залишити її без змін.

Апелянт Ужгородська міська рада згідно поданого до суду клопотання № 03-17/369 від 13.11.2017 року просила розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Апелянт ОСОБА_2 повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак явки представника в судове засідання не забезпечив.

Клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи судом відхилене у зв'язку з неподанням доказів в його обґрунтування.

Треті особи повідомлялися судом про час та місце розгляду справи, однак явки представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача та прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 10 березня 2016 року Ужгородською міською радою прийнято рішення за № 119 "Про затвердження містобудівної документації". Відповідно до вказаного рішення Ужгородська міська рада, зокрема вирішила (в частині, що оскаржена в судовому порядку): 1) Вважати таким, що втратило чинність рішення ХХVII сесії міської ради VI скликання 09.11.2015 року "Про затвердження містобудівної документації"; 2) Затвердити містобудівну документацію: - "Коригування генерального плану м. Ужгорода", виконану Державним підприємством "Український державний науково - дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя" і "Історико - архітектурний опорний план м. Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів", розроблений Науково-дослідним інститутом пам'яткоохоронних досліджень як невід'ємну частину генерального плану;

- "План зонування території м. Ужгорода", виконану Державним підприємством "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя".

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" № 280/97 - ВР від 21.05.1997 року (з наступними змінами та доповненнями, в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин) місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ч. 11 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" № 280/97 - ВР від 21.05.1997 року акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI від 13.01.2011 року (з наступними змінами та доповненнями, в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин) розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939- VI, проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939- VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання, розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення та вказаний Закон не містить виключень, щодо рішень органів місцевого самоврядування, які підлягають оприлюдненню.

Проте, як вбачається з матеріалів справи проект оскарженого рішення був розміщений відповідачем на офіційному сайті Ужгородської міської ради (http://old.rada-uzhgorod.gov.ua/sesija/3/3661/3848/) 18 лютого 2016 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи, дату розміщення проекту рішення "Про затвердження містобудівної документації" на сайті Ужгородської міської ради, прийняття відповідачем оскарженого рішення від 10 березня 2016 року за № 119 "Про затвердження містобудівної документації" відбулося з порушенням вимог, передбачених ч. 3 ст. 15 Закону 2939, через порушення строків оприлюднення нормативно-правової документації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011 року (з наступними змінами та доповненнями, в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 3038) громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється. Відповідно до ч. 3 ст. 21 цього Закону, сільські селищні, міські ради та їх виконавчі комітети зобов'язані забезпечити оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічним та екологічними наслідками; оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні та доступ до цієї інформації громадськості; реєстрацію та узагальнення пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні; узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні комісією, оприлюднення результатів розгляду громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні, а відповідно до ч. 5 цієї статті Закону, оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 цього ж Закону пропозиції громадськості мають бути обґрунтовані в межах відповідних законодавчих та нормативно-правових актів, будівельних норм, державних стандартів і правил та надаватися у строки, визначені для проведення процедури громадських слухань.

Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні" від 25 травня 2011 року № 555 повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації має містити: інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі; основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації; відомості про замовника та розробника проектів містобудівної документації та підстави для їх розроблення; інформацію про місце і строки ознайомлення з проектом містобудівної документації; інформацію про посадову особу органу місцевого самоврядування, відповідальну за організацію розгляду пропозицій; відомості про строк подання і строк завершення розгляду пропозицій; інформацію стосовно запланованих інформаційних заходів (презентація, прилюдне експонування, телевізійні програми, публічні конференції тощо).

Проте судом встановлено, що відповідачем не надано доказів щодо розміщення на офіційному веб-сайті оголошення з передбаченою Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та вищезазначеним Порядком проведення громадських слухань інформацією, зокрема, про розміщення матеріалів проектів "Коригування генплану м. Ужгорода" та "Плану зонування території м. Ужгорода", які у подальшому були затверджені оскаржуваним рішенням.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зміст наявних у матеріалах справи розпоряджень про проведення громадських слухань (від 08 лютого 2013 року № 62, від 06 червня 2013 року № 219, від 15 травня 2015 року) не відповідає вимогам, що встановлені пунктом 5 вищезазначеного Порядку проведення громадських слухань, відповідно, таке розпорядження не може вважатися належним повідомленням про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації, адже відповідачем не були виконані імперативні законодавчі норми щодо його змісту.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Ужгородською міською радою під час підготовки та проведення громадських слухань, здійснюючи дії щодо організаційно-технічного забезпечення проведення громадських слухань, не проведено належних інформаційних заходів, не забезпечено прозорого та доступного розповсюдження інформації щодо розробки містобудівної документації та не оприлюднено у встановленому порядку повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації.

Зокрема, з матеріалів справи (протокол проведених громадських слухань від 28 липня 2015 року) вбачається, що участь у слуханнях взяли міський голова, заступник міського голови, в.о. головного архітектора, директор АПБ, в.о. директора департаменту міського господарства, представники управління охорони навколишнього середовища, управління МНС, санепідемстанції, управління водного господарства, "Закарпаттяобленерго" (тобто, лише представники організацій та управлінь, а не, безпосередньо, мешканці міста).

Крім цього, відповідно до п. 7.3 "Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України" (затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10 квітня 2004 року) генеральний план розвитку населених пунктів України розробляється і реалізується з урахуванням вимог захисту зелених насаджень.

Судом встановлено, що згідно з викопіюванням з пояснюючої записки до генплану м. Ужгорода (2004 року), розділу VI "Архітеткурно-планувальна організація території", частини 4 "Зелені насадження" на час затвердження вказаного генплану (2004 рік) площа території "Парку ім. Горького" ("Підзамковий") становила 9,3 га; площа території Боздоського парку становила 68,0 га, скверів (кількістю 7) - площа 3,66 га; всього площа зелених насаджень складала 82,83 га (розробник - Державне підприємство "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М.Білоконя").

Відповідно до п. 5.4. табл. 5.1. ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (затверджені наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року за № 44) потреба в зелених насадженнях загального користування для території м. Ужгорода Закарпатської області складає 10 м2 на людину, а потреба в зелених насадженнях житлових районів - 6 м2 на людину.

Також згідно п. 6.1. розділу 6 "Вимоги до організації ландшафтно-рекреаційних територій" Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів (затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 червня 1996 року за № 173) при проектуванні нових і розширенні існуючих населених пунктів необхідно передбачати рівномірне і безперервне озеленення території з максимальним збереженням і використанням існуючих зелених насаджень. Забороняється будівництво, реконструкція і розширення об'єктів за рахунок території парків, водних акваторій і т.ін.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з основними положеннями містобудівної документації "Коригування генерального плану м. Ужгорода", 2011 року (розробник - Державне підприємство "Український державний науково - дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М.Білоконя"), яка була затверджена відповідачем 10 березня 2016 року, розрахункова чисельність населення міста - 120 тис. осіб.

Відтак, згідно вимог ДБН 360-92**, потреба в зелених насадженнях загальноміського значення складає 120 га, а потреба в зелених насадженнях загального користування для житлових районів - 72 га; загальна потреба в озеленених територіях загального користування міста в цілому становить - 192 га.

З матеріалів справи вбачається, що за новою містобудівною документацією площа території парку "Боздоський" складає 50,0 га, парку "Підзамковий" - 7,0 га, що свідчить про значне скорочення площ територій зелених насаджень загального користування до 57,0 га і суперечить вимогам ст. 4 Закону України "Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах".

Згідно містобудівної документації, нові насадження, запроектовані на територіях, які знаходяться в дегресивних районах на околицях міста (зелена зона "Гідропарк", район Радванка, площею 29,0 га), на територіях інших територіальних громад (парк району "Сади", площею 25,5 га), на землях охоронних зон, які не підлягають озелененню і залісненню (паркова зона вздовж русла р. Уж в районі вул. Загорської).

З врахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що запроектовані спірним генпланом (коригування) території для збільшення площ зелених насаджень розрахунковою площею 166,4 га з 223,4 га запроектованих знаходяться на околицях міста та на територіях суміжних сільських рад і тільки 57,0 га в інших районах, зокрема в житлових, що свідчить про порушення норм ДБН 360-92** в частині забезпечення міста територіями зелених насаджень загального користування в житлових районах, питома вага площа яких в загальній нормі більша (6 м2/людину з 10 м2/людину), і передбачає для м. Ужгорода - мінімально 72,0 га.

Крім того як вбачається з матеріалів справи Ужгородською міською радою не доведено, що нею подавався проект коригування генплану на узгодження з органами місцевого самоврядування суміжних територіальних громад.

Так, відповідно до листа Баранинської сільської ради за № 154 від 30 травня 2017 року, містобудівна документація не була погоджена з територіальною громадою та жодних пропозицій про її розгляд чи погодження від виконавчих органів Ужгородської міської ради на адресу Баранинської сільської ради не надходило, а тому Баранинською сільською радою було надіслано звернення до Ужгородської міської ради з проханням зняти з порядку денного питання "Про затвердження містобудівної документації".

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 27 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" № 1264-XII (з наступними змінами та доповненнями) екологічній експертизі підлягають проекти схем розвитку і розміщення продуктивних сил, розвитку галузей економіки, генеральних планів населених пунктів, схем районної планіровки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.14 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній екологічній експертизі підлягають проекти генеральних планів населених пунктів, схем районного планування.

Відповідно до ст. 12 вказаного вище Закону, в Україні здійснюються державна, громадська та інші екологічні експертизи. Висновки державної екологічної експертизи є обов'язковими для виконання. Приймаючи рішення щодо подальшої реалізації об'єктів екологічної експертизи, висновки державної екологічної експертизи враховуються нарівні з іншими видами державних експертиз.

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 22 липня 2016 року за № 62/20-14 експертиза проекту "Коригування генерального плану м. Ужгорода" проведена відповідно до Порядку проведення експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 р. № 548. Експертний звіт щодо розгляду містобудівної документації, разом з іншими, підписаний експертом з питань захисту навколишнього природного середовища та затверджений директором ДП "Укрдержбудекспертиза".

Відповідно до положень зазначеного Закону України суб'єктами екологічної експертизи виступають, зокрема: спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях, створювані ними спеціалізовані установи, організації та еколого-експертні підрозділи чи комісії; інші державні органи, місцеві Ради і органи виконавчої влади на місцях відповідно до законодавства.

Відтак враховуючи наведені обставини, вказаний експертний звіт не може замінювати висновку екологічної експертизи, оскільки він отриманий без дотримання вимог, визначених положеннями Закону України "Про екологічну експертизу".

Таким чином колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що рішення Ужгородської міської ради "Про затвердження містобудівної документації" № 119 від 10.03.2016 року, в частині затвердження містобудівної документації, не відповідає вимогам діючого на час його прийняття законодавства, а тому судом підставно, з врахуванням ч.2ст.11 КАС України, визнано протиправним та скасовано пункт 2 рішення Ужгородської міської ради "Про затвердження містобудівної документації" від 10 березня 2016 року № 119.

Щодо позовної вимоги про визнання нечинним та скасування пункту 1 рішення Ужгородського міської ради № 119 від 10.03.2016 року (яким визнано таким, що втратило чинність рішення XXVII сесії міської ради VI скликання 09.11.2015 року № 1881 "Про затвердження містобудівної документації", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 4 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування): в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Рішенням Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року № 1881 "Про затвердження містобудівної документації" було затверджено Генеральний план міста Ужгорода та план зонування території міста Ужгорода.

Колегія суддів зазначає, що в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Також в п. 5 цього ж рішення, Конституційним Судом України зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб'єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Разом з тим рішенням Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року № 1881 не породжено ніяких суб'єктивних правовідносин, зокрема, не надано дозволів на розробку землеустрою комусь з громадян, не надано у власність земельну ділянку, відсутні заперечення суб'єктів правовідносин (в зв'язку з відсутністю самих правовідносин), крім цього, рішення Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року № 1881 "Про затвердження містобудівної документації" є нормативним (регуляторним) актом локального характеру, оскільки поширює свою дію на широке коло осіб, застосовується неодноразово, а також поширює свою дію на територію всього міста та щодо всіх мешканців міста Ужгорода.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки в оскаржуваному рішенні Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року № 1881 "Про затвердження містобудівної документації" відсутній факт породження певних суб'єктивних правовідносин, то скасування органом місцевого самоврядування свого попереднього рішення регуляторного характеру - не суперечить положенням діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відтак, скасування Ужгородською міською радою своїм рішенням від 10.03.2016 року за № 190 "Про затвердження містобудівної документації" рішення Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року № 1881 "Про затвердження містобудівної документації" не суперечить вимогам закону, а тому судом підставно відмовлено в задоволенні позову в частині скасування п. 1 рішення Ужгородської міської ради "Про затвердження містобудівної документації" від 10.03.2016 року № 119.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про безпідставність скасування пункту 2 рішення Ужгородської міської ради "Про затвердження містобудівної документації" від 10.03.2016 року № 119 в частині затвердження «Історико-архітектурного опорного плану м.Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони памяток та історичних ареалів» розробленого Науково-дослідним інститутом пімяткоохоронних досліджень з посиланням на те, що містобудівна документація «Коригування генерального плану міста Ужгорода» та науково-проектна документація «Історико-архітектурного опорного плану м.Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони памяток та історичних ареалів» є різними документами, розроблені різними виконавцями в різний час є безпідставними, оскільки «Історико-архітектурний опорний план м.Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони памяток та історичних ареалів» є невідємною частиною містобудівної документації «Коригування генерального плану міста Ужгорода» виконаної Державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя і питання їх законності вирішується в сукупності.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції розглянув спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано частково задовольнив позов Заступника прокурора Закарпатської області, у зв'язку з чим підстав для скасування оскаржуваної постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Ужгородської міської ради та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі № 807/534/16 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
З. М. Матковська

Повний текст ухвали складено 13.12.2017р.