Справа № 320/1798/17-а(2-а/320/97/17)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2017 рокусправа № 320/1798/17-а(2-а/320/97/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.03.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі Мелітопольське ОУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить зобовязати відповідача починаючи з дати першого звернення 27.07.2016 року, призначити йому виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV), у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.04.2017 року позовні вимоги задоволено, додатковою постановою від 19.05.2017 року стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 640 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції від 10.04.2017 року, Мелітопольським ОУ ПФУ в Запорізькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2002 року ОСОБА_1 виїхав з України на постійне місце проживання в Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: Запорізька область м. Мелітополь пр. Богдана Хмельницького,87/5.

27.07.2016 року позивач через свого представника, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до Мелітопольського ОУ ПФУ в Запорізькій області із заявою щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до приписів Закону № 1058-IV, в чому йому відмовлено Мелітопольським ОУ ПФУ в Запорізькій області №3902 від 07.09.2016 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2017 року у справі №757/47664/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України щодо передачі його заяви про призначення пенсії за належністю уповноваженому управлінню для розгляду по суті, позовні вимоги задоволено, на Пенсійний фонд України покладено обов'язок передати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії уповноваженому територіальному управлінню для розгляду її по суті.

На виконання зазначеної постанови Пенсійний фонд України листом № 6677/0221 від 07.03.2017 року направив Мелітопольському ОУ ПФУ в Запорізькій області заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи для призначення пенсії за віком, листом Мелітопольського ОУ ПФУ в Запорізькій області № 2825/02 від 27.03.2017 року позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю реєстрації на території України.

Не погодившись з відмовою відповідача в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Частиною 1 ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами ч. 1 ст. 8, ч.1 ст. 26, ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV), в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

07.10.2009 року Конституційний Суд України рішенням № 25-рп/2009 визнав неконституційними п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст.51 Закону № 1058-IV, щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Крім того ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 25 Конституції України визначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Аналогічні приписи викладенні також Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року.

Викладене свідчить, що право громадянина на призначення пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що на час звернення до Мелітопольського ОУ ПФУ в Запорізькій області з заявою, а саме 27.07.2016 року, ОСОБА_1 досяг 60 років та мав необхідний стаж для призначення пенсії за віком за Законом № 1058-IV.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що документами, які підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Звертаючись до Мелітопольського ОУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії, позивачем через свого представника в підтвердження наявності громадянства України надано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон Серії АХ035587 від 09.10.2002 року, термін дії якого закінчився 09.10.2012 року.

В зазначеній ситуації, виходячи з мети захисту прав позивача на отримання пенсії за віком, як соціальної гарантії, визначеної положенням ч. 1 ст. 46 Конституції України, колегія суддів бере до уваги наданий представником позивача лист Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області №2318/8839 від 28.07.2017 року, в якому підтверджено належність позивача до громадянства України відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Інформація щодо відсутності у позивача статусу громадянина України на момент звернення до Пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком з 27.06.2016 року відсутня в матеріалах справи, відповідачем суду не надані належні докази ,які би підтвердили відсутність у позивача статусу громадянина України на цей час.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність права у позивача на призначення пенсії за віком та правомірно поклав на Мелітопольське ОУ ПФУ в Запорізькій області зобовязання призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до приписів Закону № 1058-IV, з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів, починаючи з дати його першого звернення за призначенням пенсії - з 27.06.2016 року.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до приписів п, 10 ст. 183-2 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай