Справа № 820/2527/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 р. Справа № 820/2527/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання - Городової А.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. по справі № 820/2527/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 40) №20-01-4406/1075-0440 від 06.06.2017 про накладення штрафу на ФО-П ОСОБА_1 (61111, м. Харків, Салтівське Шосе, б. 155/93, кв. 184) у розмірі 3200 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. було відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2017 року Управлінням Держпраці за зверненням громадянки ОСОБА_3 від 24.04.2017 (а.с. 111) була проведена позапланова перевірка щодо додержання вимог законодавства з питань праці у ФОП ОСОБА_1.

За результатами перевірки складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №20-01-4409/1075 від 23.05.2017 (а.с.25-36) із зазначенням стану виконання вимог трудового законодавства ФОП ОСОБА_1, який містить опис виявлених порушень, зокрема:

- в порушення п. 2.3 гл. 2 Інструкції 58 записи в трудовій книжці при звільненні не проводяться у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Так, при розірванні трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 31.03.2017 не було зроблено відповідний запис про звільнення до трудової книжки гр. ОСОБА_3;

- в порушення ч. 4 ст. 48 КЗпП України до трудової книжки гр. ОСОБА_3 фізичною особою-підприємцем не занесено відомості про роботу ОСОБА_3;

- в порушення ч. 1 ст. 38 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, розірваний за відсутності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу (крім випадків, встановлених частиною другою статті 38 КЗпП) за два тижні. Так, на момент перевірки заява ОСОБА_3 про звільнення її з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у ФОП ОСОБА_1 відсутня.

- в порушення ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці» не забезпечений достовірний облік виконуваної працівником роботи, а саме, ФОП ОСОБА_1 табелі обліку використання робочого часу не ведуться.

- в порушення ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці» не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, а саме, відомості нарахування та виплати заробітної плати не містять підписів працівників з зазначенням дат про отримання належних грошових коштів.

- в порушення ст. 83 КЗпП при звільненні працівника йому не була виплачена грошова компенсація за всі не використанні ним дні щорічної відпустки.

За результатами перевірки відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення № 20-01-4409/0263 від 23.05.2017 за ч.1 ст. 41 КУпАП (а.с.78-79)

Повідомленням про розгляд справи про накладення штрафу 29.05.2017 позивача було повідомлено про призначення розгляду на 06.06.2017 о 12.30 годині, що підтверджується її особистим підписом на повідомленні. (а.с.70)

06.06.2017 на підставі акту перевірки №20-01-4409/1075 від 23.05.2017 відповідачем була прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-01-4409/1075-0440 (а.с.76-77), якою позивачу визначено суму штрафу у розмірі 3200 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржувана позивачем постанова Управління Держпраці у Харківській області №20-01-4409/1075-0440 від 06.06.2017 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 3200,00 грн. прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що ним оскаржується саме постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-01-4409/1075-0440 (а.с.76-77), якою позивачу визначено суму штрафу у розмірі 3200 грн.

Колегія судів вказує на те, що за порушення ст. 83 КЗпП, а саме при звільненні працівника йому не була виплачена грошова компенсація за всі не використанні ним дні щорічної відпустки, відповідачем було винесено окрему постанову №20-01-4409/1075-0438 від 06.06.2017 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 9600 грн., яка не є предметом оскарження в даній справі, а тому по даному порушенню суд не дає оцінку.

Крім того, в оскаржуваної постанові було вказано, що позивачем в порушення п. 2.3 гл. 2 Інструкції 58 записи в трудовій книжці при звільненні не проводяться у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Так, при розірванні трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 31.03.2017 не було зроблено відповідний запис про звільнення до трудової книжки гр. ОСОБА_3 Разом з цим, в порушення ч. 4 ст. 48 КЗпП України до трудової книжки гр. ОСОБА_3 фізичною особою-підприємцем не занесено відомості про роботу ОСОБА_3

Колегія судів зазначає, що в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваної постанови ним не було досліджено трудову книжку гр. ОСОБА_3, а висновки було зроблено на підставі лише пояснень позивача та заяви гр. ОСОБА_3

Тобто відповідачем не було досліджено докази які б могли або підтвердити або спростувати порушення п. 2.3 гл. 2 Інструкції 58 та ч. 4 ст. 48 КЗпП України, а тому відповідачем ані при винесенні оскаржуваної постанови ані в ході судового розгляду не було належним чином підтверджено вказані вище порушення.

Щодо порушення ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а саме трудовий договір, укладений на невизначений строк, розірваний за відсутності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу (крім випадків, встановлених частиною другою статті 38 КЗпП) за два тижні, колегія судів зазначає.

Колегія судів вказує на те, що в матеріалах справи є в наявності заява ОСОБА_3 від 29.03.2017 про її звільнення з роботи та наказ про звільнення гр. ОСОБА_3, з якого вбачається, що з займаної посади вона була звільнена саме за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 88), що підтверджує дотримання позивачем порядку звільнення гр. ОСОБА_3 за власним бажанням, не дотримання строків в два тижні не порушує права робітника.

Тобто колегія судів вважає, що порушення позивачем ч. 1 ст. 38 КЗпП України спростовано матеріалами справи.

Щодо порушення ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» , колегія судів зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В акті перевірки було зазначено, що відомості нарахування та виплати заробітної плати не містять підписів працівників з зазначенням дат про отримання належних грошових коштів, ФОП ОСОБА_1 табелі обліку використання робочого часу не ведуться.

Однак, позивачем до матеріалів справи було надано табель обліку використання робочого часу (а.с.96, 121), який було ведене позивачем в довільній формі.

Наказом Держкомстату від 05.12.2008 N 489 затверджено та введено в дію типові форми первинної облікової документації, в тому числі типову форму табеля обліку використання робочого часу (типова форма № П-5), введення яких в силу приписів ч.8 ст.19 Господарського кодексу України не має виключень для фізичних осіб-підприємців.

Форма Табеля (типова форма № П-5) затверджена Наказом № 489 носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень.

У разі потреби можна застосовувати й іншу форму Табеля, але при цьому обовязковим є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці (див. лист Державної служби статистики від 12.01.2012 № 9/4-10/9).

Колегія судів зазначає, що форма Табеля не відноситься до бланків суворої звітності. Орієнтовна форма бланка може бути доповнена відомостями про простої, неявки з невстановлених причин, даними про спеціальні відпустки, додаткові зміни і т.п. У Наказі №489 ця обставина обумовлюється, тому пропонована форма бланка має виключно рекомендаційний характер.

Крім того, матеріали справи містять відомості нарахування заробітної плати з яких вбачається, що в них наявні підписи працівників про отримання належних грошових коштів (а.с. 81-86).

Тобто колегія судів вважає, що порушення позивачем ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» спростовано матеріалами справи.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-01-4409/1075-0440.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України відповідачем не було доведено наявність встановлених під час перевірки позивача порушень.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність прийнятої постанови про накладення штрафу.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового закріпленні в ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дав неналежну оцінку доказам, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, колегія судів вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. по справі № 820/2527/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області № 20-01-4409/1075-0440 від 06.06.2017 р., якою ОСОБА_1 визначено суму штрафу у розмірі 3200 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст постанови виготовлений 12.12.2017 р.