Справа № 813/3490/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Київ К/800/37617/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (СДПІ)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2013

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014

у справі № 813/3490/13-а Львівського окружного адміністративного суду

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс «Галичина»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Львові від 19.11.2012: № та № .

У касаційній скарзі СДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у податковому обліку позивача суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, збільшення грошових зобов`язань із податку на прибуток згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 06.11.2012 № 958/34-00/00152388. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135, ст. 150 Податкового кодексу України (ПК), а саме: занижено доход на 50431939,00 грн. за 3-й, 4-й квартали 2011 року, 1-й та 2-й квартали 2012 року на суму безповоротної фінансової допомоги у вигляді умовно нарахованих відсотків на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у результаті чого занижено податок на прибуток на 2015536,00 грн. у податковому обліку за 2-4 квартали 2011 року та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за 2-4 квартали 2011 року, 1-й квартал, півріччя 2012 року.

За наслідками перевірки ОДПІ стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.11.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 2015536,00 грн. за основним платежем; № - про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2012 року на 28900863,00 грн.

Як встановлено у судовому процесі, позивачем було укладено з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитні договори про відкриття поновлювальної кредитної лінії: від 02.09.2008 № S14 та від 01.04.2008 №104-D. За умова договору № S14, враховуючи умови додаткових угод, ліміт кредитної лінії складає 800000000,00 грн., а термін повернення кредиту - 23.02.2009; договором №104-D встановлювався ліміт кредитної лінії у 45000000 дол. США, а термін повернення кредиту - 24.02.2009.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами за участю ТОВ «Пафіс» (поручитель) укладені два договори поруки: від 02.02.2009 №П-02/3121 - порука поручителя перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» за виконання боржником (позивач) своїх зобов'язань за кредитним договором №S14 та від 02.02.2009 №П-02/3181 - порука поручителя за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором №104 - D.

У зв'язку з непогашенням позивачем заборгованості за кредитними до договорами перед ЗАТ КБ «Приватбанк» останній звернувся з вимогою до ТОВ «Пафіс» про погашення боргових сум згідно з договорами поруки.

Відповідно до листів від 25.12.2009 №4/913-2 та 26.02.2009 № 4/929-2 ЗАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача, що ТОВ «Пафіс» виконало зобов'язання за кредитним договором від 02.09.2008 №S14 в сумі 924317838,37 грн. та за кредитним договором від 01.04.2008 № 104-D в сумі 19380246,95 грн. дол. США.

На погашення своє заборгованості перед ТОВ «Пафіс» позивач перерахував на користь цього товариства кошти в загальній суму 290514683,35 грн.

Крім того, позивачем також було укладено з ТОВ «Альматея Ойл» договір про надання поворотної фінансової допомоги від 09.09.2011 № 09-09/11-ФП, за умовами якої позивач отримує безпроцентну поворотну фінансову допомогу в розмірі 159000000,00 грн. для поповнення обігових коштів. Ця сума була отримана позивачем 29.09.2011, а повернута протягом жовтня-грудня 2011 року, про що свідчать додані до матеріалів справи платіжні доручення.

Збільшуючи у податковому обліку позивача суми доходу, ДПІ прирівняла погашення ТОВ «Пафіс» заборгованості позивача перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» за умовами договорів поруки до отримання позивачем поворотної фінансової допомоги, на суму якої (згідно з актом перевірки станом на 01.07.2011 заборгованість позивача перед ТОВ «Пафіс» становила 651031055,52 грн.) позивач повинен був здійснити умовне нарахування відсотків, так як така поворотна фінансова допомога не повернута на кінець звітного періоду. Це ж стосується і суми поворотної фінансової допомоги, отриманої позивачем від ТОВ «Альматея Ойл», на суму якої з огляду її не повернення на кінець 3-го кварталу 2011 року позивач повинен був умовно нарахувати відсотки та включити їх до доходу.

За визначенням підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14 ПК безповоротна фінансова допомога - це: сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Згідно з пунктом 135.1 ст. 135 ПК доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 135.5.4 та 135.5.5 пункту 135.5 цієї статті інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи; суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

За визначенням частини 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частина 2 ст. 556 цього Кодексу).

Застосувавши наведені правові норми, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що погашення кредиторської заборгованості поручителем за кредитом за боржника не може бути прирівняне до поворотної фінансової допомоги у розумінні норми підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14 ПК.

Зміст цієї норми передбачає безпосереднє перерахування коштів платнику податків за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, тобто перерахування та користування цими коштами і є предметом такого договору. Порука за своїм змістом є способом забезпечення іншого зобов'язання та передбачає можливість погашення поручителем цього зобов'язання перед кредитором за боржника виключно у випадку його невиконання.

Правильними є також висновки суду про відсутність у позивача обов'язку здійснити умовне нарахування відсотків у 4-у кварталі 2011 року на суму поворотної фінансової допомоги від ТОВ «Альматея Ойл», так як вищенаведеними нормами чітко передбачається такий обов'язок щодо сум поворотної фінансової допомоги, які не повернуті на кінець звітного періоду, тоді як у судовому процесі встановлено повернення цієї допомоги позивачем у період з 11.10.2011 по 14.12.2011. В 3-у кварталі 2011 року позивач нарахував умовні проценти на суму поворотної фінансової допомоги в сумі 67521,00 грн., збільшивши на цю суму доход в податковому обліку, що визнано СДПІ в акті перевірки.

Доводи, наведені СДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписІ.В. Приходько