Справа № 607/15001/16-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10926/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Тернопільської міської ради на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій щодо надання недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 ОСОБА_2-О.А. звернулася в суд з адміністративним позовом до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дії щодо надання недостовірної інформації про відключення будинку №1 по вул. Малишка в м. Тернополі від мереж централізованого опалення, яка викладена у листі виконавчого комітету Тернопільської міської ради №2424/02 від 29.03.2013 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року позов задоволено в частині визнання неправомірними дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо надання недостовірної інформації, яка викладена у листі №2424/02 від 29.03.2013 року, а в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду першої інстанції, його оскаржив виконавчий комітет Тернопільської міської ради. Вважає, що зазначена постанова винесена з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права. Просить оскаржувану постанову скасувати та залишити позов без розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачу в 2014 та 2015 р.р було відомо про те, що будинок №1 по вул. Малишка в м. Тернополі в якому ОСОБА_2 проживає не був відключений від мереж централізованого опалення з рішень суду в цивільних справах в яких остання приймала участь в якості позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.03.2013 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради листом № 2424/02 за підписом заступника міського голови ОСОБА_3 повідомив позивача ОСОБА_2-О.А., яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, про те, що будинок №1 по вул. Малишка у м. Тернополі повністю відключений від мереж централізованого опалення.

21.06.2016 року Тернопільською обласною державною адміністрацією направлено позивачу лист за № 305/01-11 з якого слідує, що фактично будинок №1 по вул. Малишка в м. Тернополі не було відключено від мережі централізованого опалення, що підтверджується актом робочої групи працівників ПП «Наш дім» від 25.02.2016 року про обстеження внутрішньо-будинкової мережі теплопостачання житлового будинку за адресою вул. Малишка.1 у м. Тернополі. Проведеним обстеження не виявлено розриву в місці під»єднання внутрішньо-будинкової мережі теплопостачання до зовнішньої мережі теплопостачання. Вказаний лист отримано позивачем 24.06.2016 року.

При цьому суд вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності, який, на думку суду, обчислюється з моменту коли ОСОБА_2-О.А. дізналася про порушення своїх прав, тобто з часу отримання останньою наведеного листа Тернопільської облдержадміністрації № 305/01-11 від 21.06.2016р.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

З огляду на положення ч.1 ст.103 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив і з цим погоджується сторона позивача, що лист Тернопільської облдержадміністрації за № 305/01-11 від 21.06.2016р остання отримала саме 24.06.2016р.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що не відповідає матеріалам справи твердження позивача про те, що до суду з даним позовом ОСОБА_2-О. А. звернулась відповідно до вимог ч.6 ст.103 КАС України в понеділок 26.12.2016р., оскільки до суду позивач звернулась саме 28 грудня 2016 року (середа), що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Тернопільського міськрайонного суду за №63654.

Окрім цього з позовної заяви про захист прав споживача від 12.05.2015р., що знаходиться в матеріалах справи ар. 31 позивачем зазначено про те, що квартира АДРЕСА_1 була підключена до мережі централізованого теплопостачання, теплогенеруюча установка мережі (котельня за адресою вул. Малишка, 12 а, яка перебувала на балансі у БУ-2), продовжувала функціонувати і в наступний опалювальний період 2012-2013 р.р.

Одночасно суд вважає за необхідне відмітити, що Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області в кінці 2015 р. та лютому місяці 2016 р. проводилась перевірка звернень ОСОБА_2-О. А. щодо правомірності відключення будинку №1 по вул. Малишка в м. Тернополі від мережі централізованого теплопостачання та правоохоронним органом встановлено, що зазначений будинок не відключався від мереж централізованого опалення після того як ПП «Наш дім» на запит поліції було надано акт обстеження мережі теплопостачання від 25.02.2016 року.

Тому суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи ОСОБА_2-О. в адміністративному позові щодо того, що лише з відповіді Тернопільської облдержадміністрації за № 305/01-11 від 21.06.2016р довідалася про порушення своїх прав, оскільки позивач не заперечує тієї обставини, що за наслідками перевірки звернень Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області їй було повідомлено про результати такої.

Стосовно наведених пояснень ОСОБА_2-О. А. колегія суддів вважає за необхідне вказати що аналіз термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться в ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, свобод чи інтересів, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року (справа №6-2469цс16).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що з другого квартала 2016 року, а саме до отримання листа Тернопільської облдержадміністрації № 305/01-11 від 21.06.2016р. позивачу було відомо про те, що будинок №1 по вул. Малишка в м. Тернополі не відключений від мережі централізованого теплопостачання.

Зважаючи на встановлені обставини суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що ОСОБА_2-О.А., починаючи за наслідками перевірки Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області звернень останньої, знала і мала можливість знати про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, в тому числі вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, але не скористалася такою за відсутності поважних причин.

Одночасно судом враховано, що в даному випадку достатнім є встановити сам факт, що особі було відомо про порушення її права. Натомість, звідки і за яких обставин особа довідалась про таке порушення не має значення для розгляду судом питання про застосування строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що у позовній заяві та додаткових поясненнях до адміністративного позову не просила поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Тобто, звертаючись до суду 28.12.2016р. з адміністративним позовом, ОСОБА_2-О. А. подала його з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, не подала заяви про поновлення пропущеного строку.

Окрім цього колегія суддів вважає, за необхідне вказати, що приписи ст.102 КАС України (поновлення та продовження процесуальних строків) не поширюються на строки звернення до адміністративного суду, що передбачено ч.4 наведеної процесуальної норми.

На зазначені вище положення процесуального закону та обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Оскільки колегія суддів не вбачає причини пропущення строку звернення до суду поважними, а також те, що позивач при зверненні до суду не навів доказів, які б обґрунтували поважність причин пропущення строку, то наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі статті 100 КАС України.

У звязку з викладеним, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, вирішив скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду у зв'язку із тим, що позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Тернопільської міської ради задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року у справі №607/15001/16-а скасувати.

Адміністративний позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій щодо надання недостовірної інформації залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текс виготовлено 13.12.2017.