Справа № 637/772/16-а
Суддя: Островська Н. І.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 637/772/16-а
2-а/637/10/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2017 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: ОСОБА_1, представник за договором: ОСОБА_2,

відповідач: представник за довіреністю ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Купянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та рішення неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами про визнання неправомірними дій та рішення Купянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області /далі управління Пенсійного фонду/ щодо відмови у призначенні їй пенсії у звязку з втратою годувальника, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, скасування рішення, зобов»язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсію у зв»язку з втратою годувальника з 14.06.2016 року у розмірі 50 % пенсії, на яку він мав право на час смерті 90 % заробітної плати працюючого державного службовця за останнім місцем роботи на посаді голови Шевченківського районного суду Харківської області з урахуванням довідки територіального управління державної судової адміністрації України в Харківській області № 04-50 від 06.05.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 4 червня 2015 року помер її чоловік, ОСОБА_4, який перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». 14 червня 2016 року вона звернулася до управління Пенсійного фонду із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», за результатами розгляду якої рішенням від 22 червня 2016 року отримала відмову в зв»язку з набуттям з 01.05.2016 року чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року.

Зазначила, що вона знаходилась на утриманні чоловіка, який працював головою суду, і отримувала пенсію за віком. 16 серпня 2006 року чоловіку було призначено довічне грошове утримання відповідно до статті 43 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 15 грудня 1992 року в розмірі 90% розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Посилаючись на ч. 4 ст. 43, ч.1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» /в редакції від 07.07.2010 року/, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу» на день його смерті, просила визнати дії та рішення управління Пенсійного фонду від 22.06.2016 року неправомірними, скасувати його та зобов»язати відповідача з 14.06.2016 року призначити, та з цієї дати виплачувати їй пенсію в зв»язку з втратою годувальника у розмірі 50% пенсії, на яку він мав право на час смерті 90 % заробітної плати працюючого державного службовця за останнім місцем роботи на державній службі.

В подальшому, неодноразово уточнюючи та змінюючи позовні вимоги, ОСОБА_1, з посиланням на ст.ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 36, 45 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», просила визнати дії управління Пенсійного фонду неправомірними щодо відмови у переводі на пенсію по втраті годувальника, виплату якої призначити з 05.06.2015 року.

Подавши заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на ст.ст. 43, 52, ч.ч. 2, 3 ст. 133, ст. ст. 141, 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 37 Закону України «Про державну службу», просила визнати протиправними та скасувати рішення управління Пенсійного фонду від 15.02.2016 року та 22.06.2016 року щодо відмови їй у призначенні пенсії по втраті годувальника за нормами ч. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, та зобов»язати відповідача, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу», вчинити дії по переведенню з її пенсії за віком на пенсію в зв»язку з втратою годувальника з розрахунку 70 % щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши відповідне нарахування та виплати з 09.02.2016 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вищевказані вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність, пояснила наступне.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги частиною 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, згідно якій у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім»ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв»язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім»ї у розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника. Проте, ОСОБА_4 помер у період перебування на обліку в управлінні Пенсійного фонду як отримувач щомісячного довічного грошового утримання, тобто на момент смерті не перебував на державній службі.

У рішенні від 15.02.2016 року управління відмовило позивачці у переводі на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а рішенням від 22.06.2016 року - відповідно до Закону України «Про державну службу». На час звернення позивача до УПФУ вказаними Законами не передбачена пенсія по втраті годувальника. Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Стаття 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року). Дана норма є чинною, не визнана неконституційною і підлягає обовязковому застосуванню. Позивач є особою пенсійного віку, отримує пенсію і, має право на призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у відповідності до якого вона не зверталась.

Також зазначив, що позивач просить зобовязати УПФУ призначити їй пенсію з урахуванням довідки для перерахунку, а не для призначення пенсії, які є різними за змістом і механізмом проведення процедури.

Вказують, що щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_5 було перераховане і виплачувалося по день його смерті, виконання рішення припинилося в звязку з його смертю. Отже, відповідно до вимог Закону № 1058 розраховується пенсія за віком померлому годувальнику відповідно до вимог ст. 40 зазначеного Закону, а не щомісячне довічне грошове утримання, після чого утриманець отримує 50 % від розрахованої пенсії.

За власним вибором ОСОБА_4 скористався правом на отримання щомісячного довічного грошового утримання, яке було призначене у 2006 році, а не пенсією за віком.

З 01.01.2011 року стаття 43 вищезазначеного Закону втратила чинність, а з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» № 3723-XII від 16.12.1993 (п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII), тому на день смерті ОСОБА_5 вказані норми Законів не діяли. Позивачу роз»яснювалось її право на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з яким вона до управління не зверталась. З огляду на викладене, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 9 КАС України при вирішенні спору суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Частина 1 статті 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, тобто з урахуванням передбачених законом підстав для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному громадянину України гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Купянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримує пенсію за віком у розмірі 1915,73 грн. (а.с. 10, 26).

З 12.12.2008 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, який 04.06.2015 року помер, знаходилась на його утриманні. За життя ОСОБА_4 отримував довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с. 14,19).

9.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» /а.с. 80/.

Рішенням УПФУ в Шевченківському районі Харківської області від 15.02.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у переводі на пенсію по втраті годувальника як таку, що не передбачена вищевказаним Законом /а.с.81/.

14.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» /а.с. 137/.

Рішенням УПФУ в Шевченківському районі Харківської області від 22.06.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до ЗаконуУкраїни «Про державну службу» з посиланням на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року, оскільки з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів, в тому числі згідно з Законом України « Про судоустрій і статус суддів» /а.с.81/.

Не погодившись з рішеннями відповідача, 28.07.2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до п.3 ч. 4 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне забезпечення" № 1058 /яка не визнана неконституційною/, законами про пенсійне забезпечення визначається, зокрема, умови , норми та порядок пенсійного забезпечення.

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначено статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону - довічно.

Згідно ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка встановлює розміри пенсії у зв'язку з втратою годувальника, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Виходячи з наведених законодавчих норм пенсії у зв'язку з втратою годувальника призначаються із заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату, чи пенсію).

Моментом виникнення спірних правовідносин є звернення ОСОБА_1 14.06.2016 року до управління Пенсійного фонду України про перехід на пенсію по втраті годувальника, де у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до ст. 36 Закону України "Прозагальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 про призначення їй пенсії до управління Пенсійного фонду не зверталась, та відповідно, рішення за її заявою управління не приймало.

Відповідно до п. 5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення " від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно, у тому числі, до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно Рішенню Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року положення пункту 5 розділу 111 визнано таким, що не відповідає Конституції України /є неконституційним/ лише в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про статус суддів". А саме, скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу" не визнані неконституційними і підлягають застосуванню.

Перевіряючи правомірність прийнятих відповідачем рішень, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Положеннями ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Положеннями п. 2.3 Порядку № 22-1 передбачено перелік документів, необхідних для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно п. 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З аналізу наведених норм права слідує, що підставою для перерахунку пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку, за результатом розгляду яких пенсійний орган приймає відповідне рішення.

Як вбачається з письмових доказів у справі, позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії, призначеннм, переведенням.

Так, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення від 15.02.2016 року та 22.06.2016 року щодо відмови у призначенні їй пенсії по втраті годувальника, в той час як до управління із заявами /9.02.2016 року та 14.06.2016 року/ про призначення пенсії по втраті годувальника вона не зверталась. ОСОБА_1 зверталась із заявами виключно про переведення на пенсію по втраті годувальника за Законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про державну службу, відповідно. При цьому, за кожним зверненням надавала до управління довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії /а.с. 137, /

Управлінням Пенсійного фонду ОСОБА_1 неодноразово роз»яснювались вимоги законодавства, що унормовано положеннями Закону України «Про звернення громадян», згідно яким відповідачем надано письмові відповіді листами від 27.01.2016 року № 456/25-02, від 16.09.2015 року № 5812/25-02 та роз'яснено норми законодавства щодо визначення права переходу на пенсію по втраті годувальника і норми, що регулюють призначення та розмір такої пенсії /а.с. 54, 56/.

Відповідно до листа-відповіді № 456/25-02 управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області ОСОБА_1 розяснено порядок призначення пенсії у звязку з втратою годувальника та запропоновано звернутися до управління із заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника у відповідності до ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 37).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Як вбачається з довідки про заробітну плату № 04-50/242, видана 06.05.2016 року та подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено /перераховано пенсію/.

В судовому засіданні позивач, підтримуючи позовні вимоги, просила за рішенням від 15.02.2016 року призначити їй пенсію по втраті годувальника та перевести, а за рішенням від 22.06.2016 року - перерахувати призначене померлому чоловіку довічне грошове утримання.

Суд зазначає, що у ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право членів сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, що визначена за правилами ст. 37 вказаного Закону.

Проте, перехід на пенсію у зв'язку із втратою годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб'єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним Законом (Законом України «Про судоустрій і статус суддів»), на перерахунок пенсії згідно норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з підстав, що надають право виключно суддям на здійснення перерахунку призначеної пенсії.

Отже, суд дійшов висновку щодо відсутності у позивача, порядок пенсійного забезпечення якого врегульовано у відповідності із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», права на перерахунок пенсії по втраті годувальника з підстав, визначених спеціальним Законом (Законом України «Про судоустрій і статус суддів»), що узгоджується з позицією Верховного Суду України /ухвала від 11.10.2017 року/.

Суд критично ставиться до тверджень позивача шодо фактичного визнання відповідачем права ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника, посилаючись на довідку управління Пенсійного фонду, що з 25.09.2015 року їй призначено пенсію за особливі заслуги перед Україною за померлого годувальника у розмірі 183 грн.68 коп., оскільки це відповідає вимогам статті 6 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною». Слід зазначити, що правом на пенсію за особливі заслуги за померлого годувальника незалежно від виду отримуваної пенсії ОСОБА_1 скористалась відповідно до роз"яснень управління Пенсійного фонду /а.с. 56/.

Щодо посилань позивача з приводу неналежного оформлення рішення управління Пенсійного фонду, зокрема, від 15.02.2016 року, то діючим законодавством не передбачено спеціального порядку оформлення рішення за заявами громадян з питань пенсійного забезпечення.

Аналіз заявлених позивачем вимог, тривалість розгляду справи, пов"язана з відкладенням засідань за письмовими клопотаннями ОСОБА_1 та під час розгляду справи, свідчить про невизначену позицію позивача, у тому числі, правову, а також зловживання своїм правом, як позивача, з огляду на положення статей 49-51 КАСУ.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 8, 19, 22, 46, 55, Конституції України, ст.ст. 2, 9, 11, 86, 71, 86, 99, 102, 158-163, 167 КАС України, ст. 37 Закону України «Про державну службу», ст. 26, 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 43, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Купянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та рішення неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Копію постанови направити сторонам.

Суддя

ОСОБА_6