Справа № 825/1767/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Чернігів Справа № 825/1767/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції (далі-відповідач) з приводу невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 грн. 36 коп. в день звільнення;

- стягнути з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції () на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 36 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 15.08.1999 до моменту звільнення у липні 2017 року. Згідно Наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області від 28.07.2017 № 37/ОС-17 позивач був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 31 липня 2017 року за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) на підставі Закону України «Про Національну поліцію». Значені в наказі виплати були своєчасно перераховані позивачу на банківську картку без порушення терміну розрахунку при звільненні. Також, позивач зазначає, що при звільненні відповідно до довідки від 27.07.2017 № 47 мав право на отримання компенсації за речове майно у сумі 14421 грн. 36 коп., яку на момент звільнення не отримав. Позивач неодноразово звертався до голови ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області з проханням вжити заходів щодо виплати йому компенсації за речове майно. 09.10.2017 позивач отримав відповідь від відповідача про те, що розрахунок з позивачем провести не має можливості за відсутності фінансування. У свою чергу, позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернувся до суду із адміністративним позовом про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості неотриманого речового майна у сумі 14421,36 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. До суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи для вирішення питання щодо задоволення вимог позивач, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 15.08.1999, що підтвержується копією трудової книжки позивача (а.с. 20)

На момент звільнення позивач проходив службу та перебував на посаді начальника сектору по роботі з персоналом управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області та мав спеціальне звання підполковник внутрішньої служби, що підтверджується витягом з послужного списку (а.с. 18-19).

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області від 28.07.2017 № 37/ОС-17 «Про особовий склад» відповідно до законів України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» (зі змінами), наказу Державної пенітенціарної служби України від 04.10.2016 № 302/ОД-16 «Про організаційно-штатні питання»: підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 (М-0998498) начальника сектору по роботі з персоналом управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області звільнено за служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 31 липня 2017 року за п. 4 ч. 1 ст.77 (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) на підставі Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 21).

Згідно довідки від 27.07.2017 № 47, складеної на підставі арматурної картки № 34, на момент звільнення позивачу на підставі наказу від 28.07.2017 № 37/ОС-17, нарахована грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 грн. 36 коп. (а.с. 22).

14.08.2017 позивач звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області - першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Пеховського А.Ю., в якій просив вжити заходів, щодо виплати йому компенсації за речове майно, а кошти перерахувати на картковий рахунок (а.с. 23).

Не отримавши відповідь на вказану заяву, позивач 23.09.2017 повторно звертався до голови ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області з вимогою розглянути його звернення у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та провести розрахунок, перерахувавши компенсацію за речове майно на картковий рахунок позивача (а.с. 24).

23.09.2017 аналогічне звернення було направлено до Міністерства юстиції України, оскільки воно є розпорядником бюджетних коштів першої черги, для належного реагування та виділення коштів (а.с. 26).

09.10.2017 позивач отримав відповідь від відповідача про те, що розрахунок з позивачем провести не має можливості за відсутності фінансування. Також в листі зазначено, що за наявності фінансування позивачу буде виплачена грошова компенсація за речове майно (а.с. 25).

11.10.2017 позивач отримав відповідь № 39494/В-23987/14 , в якій зазначено, що його лист від 23.09.2017 пере направлено до Центрального МРУ Міністерства юстиції для розгляду та надання відповіді (а.с. 27).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача з приводу невиплати йому грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 23 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

При цьому, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина 2 статті 23 Закону № 2713-IV).

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань, а також Кодекс законів про працю України в тій частині, коли спеціальними нормами не врегульовані відносини спеціальними нормативно-правовими актми.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (ч. 5 ст. 21 Закону № 2713-IV).

У свою чергу, механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі - Порядок № 578).

У відповідності до п. 9 Порядок № 578 поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Так, у відповідності до пункту 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку.

Так, для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 Порядку № 578).

З аналізу вищевказаних норм Порядку № 578 вбачається, що у ОСОБА_2, з моменту звільнення останнього зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення, що підтверджується довідкою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна № 47, складеною на підставі арматурної картки № 34, про нарахування ОСОБА_2 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 грн. 36 коп. (а.с. 22).

Вищевказане право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно також не заперечується і відповідачем, що підтверджується листом - відповіддю від 09.10.2017, в якому зазначено, що за наявності фінансування позивачу буде виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно (а.с. 25).

Щодо того, що позивач був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчий службі України, а саме з управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області, а вимоги позивача спрямовані до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 3 постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» (зі змінами) (далі-Постанова № 348) установлено, що міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, що утворились згідно з пунктом 2 цієї постанови є правонаступниками територіальних органів Державної кримінально-виконавчої служби України, які ліквідуються.

Отже, згідно Постанови № 348 утворено Центральне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції (), яке є правонаступником територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби, які ліквідуються, в тому числі й управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області.

Оскільки рахунки управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області, що ліквідуються, не фінансуються, а Центральне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції є правонаступником вказаного управління, то за даним позовом воно є належним відповідачем та відповідає за рахунок власного фінансування за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», як правонаступник протягом бюджетного року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції з приводу невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та необхідність стягнення з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції () на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) грошової компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 36 коп. та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

При цьому, судом не приймається до уваги посилання відповідача на відсутність фінансування (кошторисних призначень) для виплати ОСОБА_2 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна як на підставу невиконання своїх зобов'язань, оскільки Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У свою чергу, у відповідності до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судові витрати по справі згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 94, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції з приводу невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 грн. 36 коп. в день звільнення протиправною.

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції () на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14421 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 36 коп.

Присудити на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) понесені судові витрати у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції ().

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков