Справа № П/811/1574/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокусправа № П/811/1574/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі №П/811/1574/17 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області 22 вересня 2017 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, згідно з яким просить стягнути з відповідача на користь позивача в дохід місцевого бюджету міської ради м. Гайворона Кіровоградської області податковий борг у сумі 47916,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач має податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 47916,67 грн., який утворився внаслідок несплати грошових зобовязань, нарахованих за податковим повідомленням рішенням № 4-17 (форми «Ф») від 16.06.2015 року та № 5313-13(форми «Ф») від 22.08.2016 року. Відповідачу направлялась податкова вимога № 408-23 від 02.09.2015 року. Проте суму податкового боргу у добровільному порядку погашено не було.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що не сплачений у добровільному порядку податковий борг підлягає стягненню у примусовому порядку.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржила її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що податкове повідомлення-рішення №4-17 від 16.06.2015 року та прийнята на його підставі податкова вимога №408-23 від 02.09.2015 року, а також податкове повідомлення-рішення №5313-13 від 22.08.2016 року мають бути скасовані, оскільки вони є незаконними і необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду справи, встановлено що відповідач перебуває на обліку у позивача.

Згідно з витягом з облікової картки платника податків відповідача (податковий номер НОМЕР_1) по платежу 18011001 (транспортний податок з фізичних осіб) наявна сума недоїмки у розмірі 47916,67 грн., що виникла внаслідок несплати нарахованих контролюючим органом грошових зобовязань, згідно з податковим повідомленням - рішення №4-17 від 16.06.2015 року та №5313-13 від 22.08.2016 року (форми "Ф"), яка станом на 10.08.2017 року не сплачена.

Позивач 16.06.2015 року склав та надіслав відповідачу копію податкового повідомлення - рішення (форми "Ф" № 4-17), згідно з яким визначив йому грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 22916,67 грн. та 22.08.2016 року склав та надіслав відповідачу копію податкового повідомлення - рішення (форми "Ф" № 5313-13), згідно з яким визначив йому грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25000 грн. (а.с.15, 16, 17).

Зазначене відправлення отримано відповідачем, що підтверджується корінцем зворотного повідомлення податкового повідомлення рішення від 03.09.2015 року (а.с.15) та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16).

02.09.2015 на виконання вимог ст. 59 ПК України позивач склав та направив відповідачу копію податкової вимоги форми "Ф" № 408-23 на суму 22916,67 грн. за платежем 18011001, яка була ним отримана 03.09.2015, що підтверджується корінцем зворотного повідомлення податкової вимоги.

На момент вирішення спору в суді доказів сплати зазначеної суми боргу надано не було.

Стягнення з відповідача на користь державного бюджету податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 47916,67 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини та задовольняючи позов повністю суд першої інстанції виходив з того, що несплачений відповідачем у добровільному порядку податковий борг підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В свою чергу пунктом 58.3 ст. 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи згідно з витягом з облікової картки платника податків відповідача (податковий номер НОМЕР_1) по платежу 18011001 (транспортний податок з фізичних осіб) наявна сума недоїмки у розмірі 47916,67 грн., що виникла внаслідок несплати нарахованих контролюючим органом грошових зобовязань, згідно з податковим повідомленням - рішення №4-17 від 16.06.2015 року та №5313-13 від 22.08.2016 року (форми "Ф"), яка станом на 10.08.2017 року не сплачена.

Позивач 16.06.2015 року склав та надіслав відповідачу копію податкового повідомлення - рішення (форми "Ф" № 4-17), згідно з яким визначив йому грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 22916,67 грн. та 22.08.2016 року склав та надіслав відповідачу копію податкового повідомлення - рішення (форми "Ф" № 5313-13), згідно з яким визначив йому грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25000 грн. (а.с.15, 16, 17).

Доказів скасування або відкликання цих рішень суду не надано.

02.09.2015 на виконання вимог ст. 59 ПК України позивач склав та направив відповідачу копію податкової вимоги форми "Ф" № 408-23 на суму 22916,67 грн. за платежем 18011001, яка була ним отримана 03.09.2015, що підтверджується корінцем зворотного повідомлення податкової вимоги (а.с.17).

Доказів її скасування або відкликання суду не надано.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами, є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотримання якого покладається на органи державної податкової служби.

Пунктом 41.5 статті 41 Кодексу визначено, що органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень.

Згідно з пунктом 87.11. статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

При цьому визначене статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України право податкового органу звернутися до суду з поданням про стягнення податкового боргу не виключає можливості податкового органу звернутися до суду у загальному порядку з відповідним адміністративним позовом.

Враховуючи наявність у відповідача узгодженої суми податкового боргу у розмірі 47916,67 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача такого боргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі щодо протиправності зазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги позивача, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача податкового боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, а не правомірність зазначених рішень та податкової вимоги позивача, які відповідачем до прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі оскаржено не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження позивача про оскарженням ним податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги позивача не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції позивач зазначених обставин в підтвердження своїх обґрунтувань не зазначав. На стадії апеляційного розгляду справи доводи та докази не надані до суду першої інстанції без поважної причини не можуть розглядатися судом апеляційної інстанції, оскільки це буде порушенням ст. 195 КАС України.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі №П/811/1574/17 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко