Справа № 569/3935/17
Суддя: Тимощук О.Я.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/3935/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Рибачик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач) про:

визнання протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» починаючи із 01.12.2015, виходячи із 90% від заробітної плати яка відображена в довідці Головного управління ДФС у Рівненській області №15/14з/17-00-05-17 від 24.01.2017;

зобов'язання Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» починаючи із 01.12.2015, виходячи із 90% від заробітної плати яка відображена в довідці Головного управління ДФС у Рівненській області №15/14з/17-00-05-17 від 24.01.2017.

В обгрунтування позову вказав, що він, перебуваючи на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію державного службовця, виходячи із 90% заробітної плати. На підставі постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2015 року №1013 він подав письмову заяву з проханням про перерахунок пенсії та надав довідку встановленого зразка, в якій відображена заробітна плата за посадою заступника начальника регіонального управління-начальника відділу Головного управління ДФС у Рівненській області станом на грудень 2015 року. Проте, відповідач листом за №245/10 від 10.03.2017 повідомив, що постановою Кабінету міністрів України №1013 було виключено положення із постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2000 року №865 щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, з урахуванням викладеного, відмовив Позивачу у перерахунку пенсії.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити повністю.

Ухвалою Рівненського міського суду від 13.03.2017 позовні вимоги в частині з 01.12.2015 по 09.10.2016 залишені без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду та відсутністю поважних причин для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду. Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачем подано письмові заперечення (а.с.17-19), зі змісту яких слідує, що на момент виникнення спірних правовідносин був відсутній порядок перерахунку пенсії державним службовцям, а тому суб'єкт владних повноважень не був уповноважений перерахувати пенсію позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому розгляді не забезпечив, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін у судовому засіданні. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе вирішити спір без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням приписів ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти адміністративного позову, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив і врахував наступне.

Суд встановив, що позивач перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, отримує пенсію державного службовця в розмірі 90% заробітної плати.

У зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідним категоріям державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» (далі - постанова КМУ №1013), з 01 грудня 2015 року підвищено заробітну плату працівникам Головного управління ДФС у Рівненській області, а тому у позивача виникло право на перерахунок призначеної йому пенсії.

04.01.2017 Головне управління ДФС у Рівненській області видало ОСОБА_1 довідку №15/14з/17-00-05-17 про розмір заробітної плати за посадою, аналогічну посаді, яку позивач обіймав перед виходом на пенсію, зокрема зазначивши у ній посадовий оклад, надбавку за спеціальне звання, надбавку за вислугу років, надбавку за високі досягнення у праці та премію (а.с.10-11).

На письмову заяву ОСОБА_1 з проханням перерахувати пенсію з долученою довідкою, відповідач листом, а не рішенням повідомив, що постановою КМУ №1013 було виключено положення із постанови КМУ від 31.05.2000 року №865 щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, відмовив Позивачу у перерахунку пенсії (а.с.7-9).

Оцінюючи спірні правовідносини щодо відмови позивачу у перерахунку його пенсії державного службовця суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно з частиною другою статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 22 Конституції України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускаться звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї Постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституції України і чинними законами прав і свобод.

Стаття 37 Закону України «Про державну службу» до внесення в неї змін згідно Закону України №213-VIII від 02.03.2015 року надавала право державним службовцям на призначення пенсії, в тому числі, у разі наявності у них 10 років стажу державної служби та за умови роботи на посадах державних службовців на момент призначення такої пенсії.

Застосувавши до ОСОБА_1 Закон №213-VIII від 02.03.2015 та постанову КМУ №865 від 31.05.2000 (скасування положень щодо призначення пенсій державним службовцям та виключення норм стосовно їх перерахунку) відповідач фактично звузив соціальні гарантії на достатній рівень матеріального забезпечення по старості (за віком), які полягають у можливості перераховувати призначену пенсію.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів державної влади, прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Розділу 11 Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, а саме - конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: «Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзаци п'ятий, шостий пункту 4).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) роз'яснив своє розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому Конституційний Суд України зазначив, що «загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного прав в жодному разі не може бути порушена».

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закінчених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасування або обмеженням цих прав і свобод.

Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон №213 від 02.03.2015 року фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частин другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58 статті 21 та 24 Конституції України.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду.

Згідно зі змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків ЄСПЛ, сплата внесків із заробітної плати державного службовця надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо призначення та перерахунку спеціального виду пенсії згідно з положеннями Закону України «Про державну службу».

Таким чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки з заробітної плати Позивача роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому, дії відповідача (відмова у перерахунку пенсії) є прямим втручанням у право ОСОБА_1 на мирне володіння особистим майном (пенсією в обґрунтованому розмірі).

Із системного аналізу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Щодо періоду, за який слід захистити порушені права позивача суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії здійснюється у наступні строки: «у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа».

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, які полягають у відмові здійснити перерахунок пенсії та відновленню законних інтересів шляхом зобов'язання відповідача перерахувати пенсію державного службовця, виходячи із 90% заробітної плати починаючи із 01.02.2017, оскільки заяву про перерахунок пенсії із довідкою ОСОБА_1 подав відповідачу 18.01.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, відповідач не довів суду правомірності своїх дій щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України: «Негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць».

Відповідно до ст. 94 КАС України підстави для розподілу судовий витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 99, 100, 158-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» починаючи із 01.02.2017, виходячи із 90% від заробітної плати яка відображена в довідці Головного управління ДФС у Рівненській області №15/14з/17-00-05-17 від 24.01.2017;

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» починаючи із 01.02.2017, виходячи із 90% від заробітної плати яка відображена в довідці Головного управління ДФС у Рівненській області №15/14з/17-00-05-17 від 24.01.2017.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.