Справа № 2-а-163/11/0222
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-163/11/0222
Головуючий у 1-й інстанції: Задорожна Л.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Голоти Л. О.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в січні 2011 року звернувся до Теплицького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області про визнання дій відповідача протиправними, зобов'язання суб'єкта владних повноважень нарахувати і виплатити недоплачену 30% надбавку до пенсії як дитині війни.

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі щодо не нарахування та невиплати позивачу, підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Теплицькому районі здійснити нарахування та виплату позивачу, підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як "дитині війни" за період з 11 липня 2010 року по 15 грудня 2010 року відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині позову відмовлено. Постанову звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з даною постановою суду, управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказує на законодавчу неврегульованість порядку виплати допомоги особам, які мають статус "дитина війни", прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України та приписів статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних в ній доказів, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийняте у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду від 24 січня 2011 року підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни, у звязку з чим на неї поширюється дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка передбачає, що з 01.01.2006 року дітям війни повинно бути нараховане та підлягає виплаті щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 року, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Враховуючи строки звернення до суду визначені ч. 2 ст. 99 КАС України, право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту за період з 11 липня 2010 року, оскільки позов подано до суду 11 січня 2010 року.

Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" визначено розмір мінімальної пенсії у 2010 році, який становив: з 01.01.2010 року 695,00 грн., з 01.04.2010 року 706,00 грн., з 01.07.2010 року 709,00 грн.

На момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до його пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав. Всупереч ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку про правомірність доводів суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на перерахунок доплати до пенсії в розмірі передбаченому ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" та протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни в розмірі встановленому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". За таких обставин вірним способом захисту прав позивача є зобовязання відповідача зробити перерахунок та виплату цієї допомоги в належному розмірі.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст.198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У звязку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області , залишити без задоволення, а постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2011 року, без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно:

секретар