Справа № 750/8284/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8284/17 Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко І.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, за апеляційною скаргою Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2017 року, -

У с т а н о в и в :

Чернігівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України звернулося у суд із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у якому просило: скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15 серпня 2017 року ВП №53225477.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем було правомірно прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Із матеріалів справи убачається, що 15 серпня 2017 року відповідачем прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 87,00 грн.

Уважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Обговорюючи правомірність зазначеної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Судом установлено, що 03.01.2017 року на виконання у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області надійшов виконавчий лист №750/8556/16-а, виданий 27.12.2016 року Деснянським районним судом м. Чернігова, про зобов'язання Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у зв'язку із підвищенням заробітної плати посадовим особам місцевого самоврядування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 на підставі довідок Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради № 1102 від 12.07.2016 року та №1103 від 12.07.2016 року, починаючи з 01.07.2016 року та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

03 січня 2017 року за вказаним листом відкрито виконавче провадження.

15 серпня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М.Б. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 87, 00 грн.

Відповідно до наведеного розрахунку у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження сума витрат виконавчого провадження склала 87, 00 грн., з яких витрати на друк (в т.ч. папір) - 4 грн., направлення рекомендованого листа (2) - 32 грн., плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 51 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ст. 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з ч.2 ст.42 Закону витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Положеннями ч.4 ст.42 Закону встановлено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З урахуванням викладених норм закону, колегія суддів дійшла до висновку, що виносячи оскаржувану постанову, відповідач діяв у межах та на підставі вимог чинного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон не пов'язує право на стягнення витрат виконавчого провадження із вчиненими державним виконавцем заходами примусового характеру. Витрати виконавчого провадження не залежать від виконання чи невиконання рішення суду боржником і оплачуються останнім у випадку їх понесення державним виконавцем.

Є безпідставними покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що окремі витрати виконавчого провадження є в певній мірі незрозумілими, безпідставними, необґрунтованими та завищеними щодо їх кількості та вартості. Позаяк їх розрахунок, наведений в оскаржуваній постанові є зрозумілим, обґрунтованим, та зроблений відповідно до Розрахунку витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, який затверджений начальником Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, згідно п. 3.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, а також відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2016 року №3917/5 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, рішення місцевого суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254, КАС України, суд,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддя О.Є. Пилипенко