Справа № 826/5854/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/5854/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва

Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправною та скасування постанови,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 07.04.2017 року №53728329 та постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчих витрат виконавчого провадження від 07.04.2017 року №53728295.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що вона не була належним чином повідомлена про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.12.2015 року №49700612, а відтак позбавлена можливості добровільно виконати/надати відповідну інформацію про добровільне виконання виконавчого напису нотаріуса у встановлений державним виконавцем строк.

Представник Відповідача письмово не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача та клопотання представника Позивача про розгляд справи в письмовому провадженні, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 (Позичальник, змінено прізвище - ОСОБА_1), з однієї сторони, та ПАТ «Ідея Банк» (Банк), з іншої сторони, 28.03.2013 року укладено кредитний договір №910.21309, згідно з якого Позивачу надано споживчий кредит строком до 28.03.2018 року у розмірі 92383,20 грн. на купівлю транспортного засобу, а саме, автомобіля марки FIAT, модель Doblo (легкий універсал-В), 2013 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаний транспортний засіб передано у заставу відповідно до договору застави транспортного засобу від 11.04.2013 року №910.21309.

В добровільному порядку 11.01.2017 року Позивачем виконано свої зобов'язання за вказаним кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується Довідкою ПАТ «Ідея Банк» від 11.01.2017 року №06.2/4340.

У зв'язку з простроченням позивальником погашення кредитної заборгованості, 01.12.2015 року приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий запис №68 про звернення стягнення на автомобіль.

На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Петрухіним С.О. 25.12.2015 року відкрито виконавче провадження №49700612.

Постановою про відкриття виконавчого провадження надавався строк для самостійного виконання рішення до 31.12.2015 року.

Постановою від 30.12.2015 року на автомобіль Позивача було накладено арешт.

Враховуючи повну виплату заборгованості за кредитним договором Позивач звернулась до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві із заявою від 27.01.2017 року про закриття виконавчого провадження.

Проте, Листом від 21.03 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що за виконавчим провадженням №49700612 не сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Відповідно до Листа від 03.04.2017 року №610/02-10 повідомлено, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого напису, однак виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій винесено в окреме виконавче провадження.

Так, Постановою від 07.04.2017 року відкрито виконавче провадження №53728329 про стягнення виконавчого збору в розмірі 9241,30 грн. та постановою від 07.04.2017 року відкрито виконавче провадження №53728295 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн.

Не погоджуючись з прийняттям Відповідачем спірного рішення, Позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 25 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом 2015 р.) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.31 Закону № 606-XIV визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч.1 ст.35 Закону № 606-XIV).

Частиною 1 ст.27 Закону № 606-XIV встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.41 вищезазначеного Закону витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, що з травня по жовтень 2015 року Позивачем часткового прострочено погашення кредитної заборгованості. Однак вже з листопада 2015 року поновлено виплати та закрито прострочену заборгованість, що підтверджується наданими копіями платіжних доручень.

Як зазначалось вище, на підставі виникнення заборгованості вчинено виконавчий напис від 01.12.2015 року №68 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2013 року №910.21309.

Судом встановлено, що як у виконавчому написі та і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження адреса ОСОБА_2 (змінене прізвище - ОСОБА_1) зазначено АДРЕСА_1, місце роботи: ТОВ «АМК-Груп» за адресою м. Бровари, вул. Київська, буд. 234.

Натомість, із супровідного листа про направлення постанови про відкриття виконавчого провадженні від 25.12.2015 року №49700612 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави автомобіль на ім'я ОСОБА_2 зазначено адресу АДРЕСА_2.

Згідно п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, реєстроване поштове відправлення (до якого відноситься і рекомендоване поштове відправлення) - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; в свою чергу, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Крім того, у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові (п.п.66, 68 Правил надання послуг поштового зв'язку).

Під час розгляду справи Відповідачем не надано належних та допустимих доказів чи будь-якої інформації щодо скерування даної постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Позивача (АДРЕСА_1), зазначену у виконавчому документі, що свідчить про невиконання Відповідачем обов'язків, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», не повідомлено належним чином боржника про відкриття виконавчого провадження та розпочато примусове виконання із стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, не пересвідчившись щодо отримання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, вказані обставини зумовили позбавлення можливості Позивача добровільно виконати або надати інформацію про добровільне виконання виконавчого напису у встановлений державним виконавцем строк.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що у Відповідача відсутні підстави для прийняття Постанови про стягнення виконавчого збору без належного повідомлення Боржника про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо Визнати протиправним та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 07.04.2017 року №53728329 та постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчих витрат виконавчого провадження від 07.04.2017 року №53728295 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 07.04.2017 року №53728329 та постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчих витрат виконавчого провадження від 07.04.2017 року №53728295.

3. Стягнути з Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук