Справа № 802/2092/17-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 грудня 2017 р. Справа № 802/2092/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Хмільницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Хмільницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновок відповідача №42-16.27-82 від 27.10.2017 року, яким їй було відмовлено у задоволенні заяви про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_2 №147 від 19.05.1971 року, а саме: виправлення національності матері з "українка" на "полька", є необґрунтованим. Зокрема вказала на те, що законодавством не визначено вимог щодо кількості родичів кожного окремого ступеню споріднення, необхідної для визначення національності дитини, а тому вважає, що для визначення національності достатньо, щоб або батько, або мати відповідне етнічне походження.

Незгода позивача із відмовою відповідача у внесенні змін до актового запису про народження, зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В своїх усних поясненнях вказала на те, що її мати ОСОБА_3 померла 25.02.1993 року, тобто через 8 місяців після прийняття Закону України "Про національні меншини", а тому фактично не мала можливості змінити свою національність самостійно. Крім того, позивач вказала, що при отриманні першого паспорту її мати не мала змоги вказати національність "полька", оскільки в такому випадку вона була б позбавлена можливості виїхати на роботу до міста із сільської місцевості.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, натомість в матеріалах справи наявне клопотання вх. №26256 від 04.12.2017 року, у якому останній просить здійснювати розгляд справи без його участі. Крім того, свою позицію з приводу заявлених позовних вимог представник відповідача виклав у наданих суду письмових запереченнях за вх. №26319 від 04.12.2017 року. Зокрема зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки прямих підстав для внесення до актового запису про народження ОСОБА_2 немає. Крім того зазначив, що мати позивача ОСОБА_3 скористалась своїм правом обрати національність при отриманні вперше власного паспорту.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статті 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши позицію представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) звернулась до Хмільницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із заявою про внесення змін до актового запису про її народження №147 від 19.05.1971 року, а саме: в графі національність матері змінити з "українка" на "полька".

За наслідками розгляду поданих позивачем матеріалів Хмільницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складено висновок № 42-16.27-82 про відмову у внесенні змін до актового запису про народження №147 від 19.05.1971 року, оскільки достатніх підстав для внесення відповідних змін немає.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулює Закон України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.11р. №96/5 (надалі - Правила).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації, відповідно до вказаного Закону, підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Статтею 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 9 цього Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.6 Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні, інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Інші документи - це паспорт або паспортний документ (документ, що посвідчує особу), свідоцтво (а) про реєстрацію акта (ів) цивільного стану, тобто документи, які підтверджують родинні стосунки у відповідності до норм п.п.2.1., 2.5 Правил.

Відповідно до п. 2.7 Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом ДРАЦС додаються до матеріалів справи повні витяги з державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

Згідно з п. 2.12 Правил, на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову у цьому за наведеною формою. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження у судовому порядку, що відповідає диспозиції норми п .1 ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Відповідно до п. 2.15.9 Правил висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актового запису складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Отже, аналіз вказаних положень дає підстави дійти до висновку, що орган реєстрації актів цивільного стану вправі внести зміни до актового запису цивільного стану тільки у випадку, коли для цього наявні достатні докази. Внесення змін до актового запису про народження не можливе за відсутності документів, що підтверджували допущену помилку у графі національність батьків. При цьому, Правила не передбачають можливості змінювати національність особи в актових записах.

Як вбачається із матеріалів справи, у актовому записі про народження №147 від 19 травня 1971 року, складеному Хмільницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області на ОСОБА_2, національність матері - ОСОБА_3 зазначена "українка", батька - ОСОБА_4 "українець".

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження матері позивача ОСОБА_5 №1609 від 26.11.1949 року видно, що у графі національність батька зазначено "українець", в графі національність матері зазначено "полька".

У актовому записі про шлюб батьків заявниці №141, складеного 22.03.1969 року відділом РАГС апарату міста Жезказган на ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - національність нареченої зазначена "українка", нареченого - "українець".

При цьому, позивачем не було надано жодного документа, який би встановлював наявність помилок у зазначенні національності її матері, допущені під час державної реєстрації актового запису про шлюб батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також державної реєстрації актового запису про її народження №147 від 19 травня 1971 року.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про національні меншини в Україні", громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Як слідує із матеріалів справи, мати позивача - ОСОБА_3 все своє життя прожила із національністю українка, що підтверджується укладанням шлюбу із зазначенням у свідоцтві про шлюб відповідної національності, а також народження дитини із зазначенням у свідоцтві про її народження, своєї національності як українка.

В той же час, мати позивача до органів РАЦСУ із заявою про внесення змін до актових записів не зверталася.

До того ж, суд звертає увагу на те, що позивачка, заявляючи вимогу про внесення відповідачем змін в актовий запис про народження, змінивши в графі національність матері з "українка" на "полька", фактично намагається встановити факт приналежності до польської національності своєї матері.

Так, відповідно до розділу 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №12 від 29.09.2016 року "Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану", суд перевіряє, чи відповідні рішення прийняті, дії чи бездіяльність вчинені, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення чи вчинення дії. Для встановлення останньої характеристики (обґрунтованості) прийняття рішення та вчинення дій органом державної реєстрації актів цивільного стану щодо відмови внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи адміністративний суд вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення та/або вчинення відповідних дій, передбачених частиною першою статті 22 Закону "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Таким чином, подані заявником документи, що були предметом розгляду органом державної реєстрації актів цивільного стану, досліджуються судом як докази у справі, а не як предмет спору. Водночас суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених цими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують зміну актів цивільного стану особі, оскільки такі справи належать до цивільної юрисдикції і вирішуються, зокрема, у порядку окремого провадження. У зв'язку з цим вказано на обґрунтовану загальну позицію Вищого адміністративного суду, викладену в ухвалі від 17.03.2015 року, прийнятій за підсумком касаційного перегляду справи №К/9991/55225/12, відповідно до якої адміністративні суди при розгляді спорів щодо рішень, дій чи бездіяльності органів РАЦС не повинні досліджувати обставини, які підлягають дослідженню в порядку цивільного судочинства, і тому не можуть підміняти собою компетенцію відповідного органу.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 70 КАС України, які б доводили протиправність дій відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна