Справа № 826/12648/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року № 826/12648/17

В приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Великій Васильківській, 81-а, Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11 серпня 2017 року (форма «Р») про збільшення суми за податковим зобов'язанням в розмірі 657 053 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 168 763 грн.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України та зазначає, що податкове повідомлення-рішення Головного управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві є протиправним, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» правомірно сформовано податковий кредит за результатами господарських взаємовідносин з Приватним підприємством «Орім».

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Конституції України, Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та зазначив, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» правомірно збільшено суму податкового зобов'язання, оскільки під час проведення перевірки позивачем не надано документів, підтверджуючих правомірність формування податкового кредиту.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В період з 10 червня 2015 року по 22 липня 2015 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт від 29 липня 2015 року № 237/26-55-22-09/30634679, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна»:

1. пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 772 425 грн., у тому числі за вересень 2014 року на 97 372 грн., грудень 2014 року на 675 053 грн.;

2. - підпункту «е» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, пункту 171.2 «а» статті 171, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в період, що перевірявся, на загальну суму 1 485 грн., у тому числі: 3 квартал 2013 року - 986,82 грн., 4 квартал 2013 року - 498,18 грн.;

- пункту 51.1 статті 51, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено подання не в повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за ІV квартал 2013 року, ІІ квартал 2014 року та ІV квартал 2014 року.

На підставі складеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 2 вересня 2015 року № 9, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 965 531 грн., з яких 772 425 грн. - за основним платежем та 193 106 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомлення-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 14 січня 2016 року № 498/6/99-99-10-01-01-25 скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 2 вересня 2015 року № 9 в частині 97 372 грн. податку на додану вартість і 24 343 грн. штрафних санкцій.

На підставі акту перевірки, рішення Державної фіскальної служби України та акту тематичної перевірки від 4 серпня 2017 року № 81/26-15-14-05-03 Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 11 серпня 2017 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 843 816 грн., з яких 675 053 грн. - за основним платежем та 168 763грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомлення-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 27 вересня 2017 року № 21593/6/99-99-11-01-01-25 залишено без розгляду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна».

Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Орім», оскільки первинні документи не підтверджують настання реальних правових наслідків.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна», як замовником, та Приватним підприємством «Орім», як виконавцем, укладено договір про надання маркетингових послуг № 40011/123.

Найменування послуг, їх кількість, вартість та строк виконання визначені в додатках до договору від 10 вересня 2014 року, 1 жовтня 2014 року, 1 листопада 2014 року, 1 грудня 2014 року та 1 лютого 2015 року.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» та Приватним підприємством «Орім» підписані акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30 вересня 2014 року № 001013, від 31 жовтня 2014 року № 002050, від 30 листопада 2014 року № 005051, від 31 грудня 2014 року № 008056, від 28 лютого 2015 року № 024003, від 31 березня 2015 року № 035100, від 30 квітня 2015 року № 045007, згідно яких виконавцем виконані наступні послуги: проведення фокус-груп, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання), проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (закриті питання), обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту, проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні, Оn-Line опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань, дослідження ставлення споживачів до упаковки товару, обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту на загальну суму 4 166 140 грн.

На виконання умов договору Приватне підприємство «Орім» виписало на користь позивача податкові накладні:

- № 13 від 30 вересня 2014 року на загальну суму 3 319 910 грн., в тому числі ПДВ - 553 318,33 грн.;

- № 186 від 31 жовтня 2014 року на загальну суму 254 340 грн., в тому числі ПДВ - 42 390 грн.;

- № 766 від 30 листопада 2014 року на загальну суму 306 110 грн., в тому числі ПДВ - 51 018,33 грн.;

- № 1525 від 31 грудня 2014 року на загальну суму 151 810 грн., в тому числі ПДВ - 25 301,67 грн.;

- № 1398 від 29 грудня 2014 року на загальну суму 7 150 грн., в тому числі ПДВ - 1 191,67 грн.;

- № 1351 від 25 грудня 2014 року на загальну суму 11 000 грн., в тому числі ПДВ - 1 833,33 грн.;

- № 1505 від 19 березня 2015 року на загальну суму 73 150 грн., в тому числі ПДВ - 12 191,67 грн.;

- № 924 від 28 лютого 2015 року на загальну суму 42 670 грн., в тому числі ПДВ - 7 111,67 грн.

На підтвердження оплати отриманих послуг у Приватного підприємства «Орім» позивачем надано виписку по рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Банк Авангард», Акціонерному товаристві «Сбербанк Росії».

Отже, під час розгляду справи встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» та Приватним підприємством «Орім» вчинені дії, згідно укладеного договору, що підтверджується відповідними первинними документами.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим, позивач під час розгляду справи зазначив, що в результаті отримання маркетингових послуг від Приватного підприємства «Орім», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» за період жовтень-грудень 2014 року збільшило обсяг реалізації продукції за укладеними договорами з контрагентами майже на 37000000 млн. грн. На підтвердження своєї позиції позивачем надано копії договорів поставки, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ «Афіна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новус Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТРО Кеш енд Кері Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега», Приватним підприємством «Таврія Плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-В», Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівхолод», Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдінг» та обігово-сальдову відомість за період жовтень-грудень 2014 року.

З огляду на встановлене та враховуючи, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю Приватного підприємства «Орім», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, висновки відповідача про те, що первинні документи складені за участю позивача та його контрагента не підтверджують факт здійснення господарських операцій, судом до уваги не приймаються.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, маркетингові послуги Приватне підприємство «Орім» також надавало Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер Снек». При цьому, під час проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Снек», контролюючим органом зроблений висновок про не підтвердження господарських операцій.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 3 березня 2016 року у справі № 816/100/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Снек» до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 серпня 2016 року, встановлено реальність виконання договору про надання маркетингових послуг Приватним підприємством «Орім».

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, а також того, що вчинення зазначених правочинів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Орім», можливість надання маркетингових послуг ПП "Орім" підтверджена рішеннями судів, тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11 серпня 2017 року № визнається протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11 серпня 2017 року № .

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФ Афіна» () судовий збір у розмірі 12 657 (дванадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 24 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева