Справа № 561/768/17
Суддя: Дідик А. В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 561/768/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді - Дідика А. В.,

при секретарі судового засідання - Расевич Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Зарічненського районного суду Рівненської області суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала до Зарічненського районного суду Рівненської області позовну заяву до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Відповідач, Управління, ДВС) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 28990052 від 29 листопада 2013 року з примусового виконання виконавчого листа №2а-14/11 виданого Зарічненським районним судом Рівненської області 25 липня 2011 року (далі - виконавчий лист).

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що у відповідача на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №2а-14/11 про визнання протираправними дій управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію, визначену Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно поданої нею заяви 21 грудня 2010 року та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області перевести ОСОБА_1 на пенсію визначену Законом України "Про статус і соцільний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно поданої нею заяви з 21 грудня 2010 року та проводити їй виплату у розмірі, передбаченому ст. 54 цього Закону.

30 вересня 2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28990052 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-14 від 25 липня 2011 року, який позивачка отримала поштою на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2011 року. У серпні 2017 року ОСОБА_1 отримала грошові суми за рішенням суду, однак рішення суду виконане не повністю, оскільки органи Пенсійного фонду України не проводять їй виплату пенсії у розмірі, передбаченому ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З метою уточнення інформації щодо виконання Постанови суду, 18 жовтня 2017 року позивачка надіслала заяву на адресу відповідача на яку отримала відповідь у листі від 30 жовтня 2017 року № 4268/1959-0-27-17/03.2, про те, що за виконавчим провадженням № 28990052 державним виконавцем відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області 29 листопада 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Як вбачається із листа від 30 жовтня 2017 року постанова про закінчення виконавчого провадження винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", тобто повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, яка передбачає, що У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Позивач зазначає, що державним виконавцем не було виконано усіх дій, які передбачались Законом "Про виконавче провадження" у редакції чинній на момент існування спірних правовідносин та передують винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження тому вважає постанову про закінчення виконавчого провадження № 28990052 від 29 листопада 2013 року передчасною та винесеною без урахуванням всіх обставин у справі і відповідно такою, що підлягає скасуванню.

У запереченні на позовну заяву зазначено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області 29 листопада 2013 року, керуючись п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час існування правовідносин) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно даних спецпідрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження. 31 січня 2017 року вказане виконавче провадження знищене по закінченню строків зберігання. Відповідачем додатково повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Цей порядок визначає механізми обліку, інвентаризації та погашеннязаборгованостіза виконавчими документами та судовими рішеннями, боржниками за якими є суб'єкти, визначені ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року. Відповідно сформовані справи № 2а-14, 2а-2277, 2а-2098, 2а-473/11 з додатками передані до Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області згідно акта приймання-передачі за І квартал 2015 року. зазначає, що виплата коштів за вказаними виконавчими документами не належить до компетенції ГТУЮ у Рівненській області, а інформацію щодо погашення заборгованості можна отримати у Головному управлінні державної казначейської служби України у Рівненській області.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Представник відповідача надіслав до суду заперечення проти позову і просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу без участі представника відповідача.

Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до вимог п. 1 ст. 41 КАС України не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено судом ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 18 жовтня 2017 року з метою отримання інформації про стан виконавчого провадження № 28990052 з виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2011 року у справі № 2а-14/11. На заяву отримано відповідь від 30 жовтня 2017 року № 4268/1959-0-27-17/09.2 за змістом якої зазначено, що виконавче провадження № 28990052 знищено через закінчення строку зберігання, а виплата коштів не належить до компетенції Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та інформацію з приводу погашення заборгованості можна отримати звернувшись до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області.

Також відповідачем у відповіді зазначено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 29 листопада 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій). За цією підставою виконавче провадження закінчується у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, яка передбачає, що "У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав".

Частиною 3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Із змісту вказаних норм вбачається, що з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження закінчується лише у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, і державний виконавець вжив передбачені ч.3 ст.75 цього Закону заходи.

Такі дії, як вбачається з позовної заяви та письмового заперечення відповідача, державним виконавцем не вживались, і оскільки їх вжиття згідно з вищезазначеними нормами є передумовою закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", закінчення виконавчого провадження з цієї підстави в такому разі не може бути визнано правомірним.

Суд вважає, що відповідач як орган державної влади, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження мав діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про наявність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з прийняттям Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Так, відповідно до ст. 2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з п.3 Розділу ІІ Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

З метою регламентування порядку виконання вищезазначеної категорії судових рішень, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 440 від 03.09.14 р. "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою".

Згідно з п. п. 1,2 цього Порядку, він визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними. У цьому Порядку термін «рішення» вживається у значенні: виконавчий документ за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Заявник подає до органу державної виконавчої служби визначений пунктом 4 Порядку перелік документів.

Проте, відповідно до п.18 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (у попередній редакції), надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, а не його закінчення.

Суд також звертає увагу на те, що підставою закінчення виконавчого провадження у оскаржуваній постанові зазначено саме п. 11 ч. 1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", а не наявність спеціального закону та визначення іншого порядку виконання судових рішень такої категорії.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи з принципу покладення обов'язку доказування правомірності винесеного рішення у справах цієї категорії на відповідача, суд вважає недоведеною правомірність винесення постанови від 29 листопада 2013 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-14 від 25 липня 2011 року, виданого Зарічненським районним судом Рівненської області Обставини справи свідчать про її незаконність, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для її скасування.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 11, 37, 49-51, 75, 89 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час існування спірних відносин), керуючись ст. ст.11, 71, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 29 листопада 2013 року про закінчення виконавчого провадження № 28990052 з примусового виконання виконавчого листа Зарічненського районного суду Рівненської області № 2а-14/11 від 25 липня 2011 року.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А. В. Дідик