Справа № 225/5126/17
Суддя: Скиба М. М.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22а/225/134/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Панаслюк Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про спонукання виконати певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

16.09.2008 року між нею та відповідачем був укладений договір № SAMDN7040. У звязку з виниклою необхідністю 21.08.2017 року вона направила відповідачу заяву-звернення (ст. 32 Закону України «Про інформацію», ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»), в якому просила направити їй копію договору від 16.09.2017 року та розрахунок заборгованості по вказаному договору, якщо така є. Запит був складений у відповідності до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» і ст. 5 Закону України «Про інформацію». У цьому зверненні вона зазначила своє прізвище, імя, по батькові, домашню адресу, суть питання, вказані документі, які їй необхідні. Факт отримання її заяви-звернення підтверджено копією самої заяви та повідомлення про вручення.

До теперішнього часу відповідь нею не отримана, строк сплив 21.09.2017 року.

Зазначає, що вона має право на ознайомлення з інформацією про свій договір, оскільки це необхідно їй для реалізації та захисту своїх прав та законних інтересів.

ОСОБА_1 просить зобовязати ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» надати їй копію договору № SAMDN7040 від 16.09.2017 року та розрахунок заборгованості по вказаному договору, якщо така є.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, чи є затребувана нею інформація публічною чи ні однозначної відповіді наразі дати не може.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Надав суду заяву, в якій по суті позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що дійсно 06.10.2008 року ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку із заявою про надання кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна». У той же день вона отримала кредитну картку «Універсальна» 16.09.2008 року клієнту ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок. Тобто, 16.09.2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_1 було укладено договір за принципом укладення між Банком і клієнтом договору приєднання. Крім того, зазначає, 16.09.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договір не укладався. Проти позову заперечує.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до анкети-заяви позичальника від 16.09.2008 року , яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250,00 грн., із базовою процентною ставкою за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%. Отже, договір між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений у формі анкети-заяви приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач у позові стверджує, що запитувана у відповідача інформація про надання їй копії договору та розрахунок заборгованості, якщо така є, є публічною. У судовому засіданні позивач не дала однозначної відповіді щодо цього питання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" публічнаінформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь - яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Тобто, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

З визначення, наведеного в ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вбачається, що ознаками публічної інформації є наступні: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання своїх обов'язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

У пункті 1.1. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29 вересня 2016 року « Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» визначено поняття «публічна інформація».

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VІ) публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VІ, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

уся інформація, що перебуває у володінні субєктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ);

інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ);

інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ);

інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ);

інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VІ).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Враховуючи вищезазначене, запитувана позивачем інформація не є публічною, а тому не може вважатися публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» .

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 19 Постанови № 10 від 29 вересня 2016 року « Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» роз'яснив, що суди під час розгляду справ повинні мати на увазі, що якщо запит про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України «Про звернення громадян», то в такому разі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації необхідно відмовляти в задоволенні позову з тих підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

В даному випадку суд звертає увагу, що відповідач у даній справі є юридичною особою (банк), а не суб'єктом владних повноважень у розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, запит позивача про надання публічної інформації є фактично зверненням про надання інформації згідно із Законом України «Про звернення громадян», запитувана позивачем інформація не відноситься до публічної, оскільки відповідач у спірних правовідносинах не є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому відсутні підстави щодо зобов'язання відповідача надати публічну інформацію на вищезазначений запит, враховуючи відсутність у діях останнього порушення права заявника на одержання публічної інформації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач при зверненні до суду не довів порушення своїх прав саме в межах публічно-правових правовідносин.

За таких обставин, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про спонукання виконати певні дії- немає, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 6-11, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про спонукання виконати певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: