Справа № 201/14553/17
Суддя: Федоріщев С. С.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/396/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

за участю секретаря судового засідання Кияшко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 4 ППРР у Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 жовтня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача поліцейського взводу № 4 ППРР у Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позивач в своєму позові посилається на те, що 31 серпня 2017 року поліцейським взводу № 4 ППРР у Донецькій області ОСОБА_3 винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено штраф в розмірі 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною, протиправною та такою, що була прийнята необґрунтовано та упереджено, оскільки він мав при собі поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, про що поліцейському було відомо, але не хотів його предявляти відповідачу, оскільки були відсутні законні підстави для перевірки полісу, а саме: порушення правил дорожнього руху. Позивач вважає, що постанова, винесена вказаним інспектором УПП, є протиправною та незаконною, тому просить скасувати її. ОСОБА_1 також просив суд поновити строк на оскарження постанови у судовому порядку, оскільки до 29 вересня 2017 року, він перебував в зоні АТО (ОРДЛО), а тому не мав можливості звернутись до суду у десятиденний строк.

Позивач 23 листопада 2017 року надав суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує та просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи здійснити за відсутності позивача згідно ст. 122 КАС України.

Відповідач, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 33) в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку із чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача згідно ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали даної адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2017 року о 16.00 год. на 420 км. а/д Знамянка-Луганськ-Ізварино водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Lexus», н.з. СА 0898 АХ, начебто, не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив вимоги п. 2.1(ґ) ПДР України, про що відповідачем складено постанову серії БР № 959262 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в дохід держави в сумі 425 грн. (а.с.15)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Приймаючи до уваги те, що до 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував в зоні АТО (ДНР), а тому не мав можливості звернутись до суду у десятиденний строк, суд вважає за можливе поновити позивачу строк на оскарження зазначеної постанови.

Вирішуючи позовні вимоги суд вважає за можливе їх задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, з огляду на наступне.

Відповідно до розділу ІІ Інструкції з організації діяльності підрозділів Державтоінспекції МВС України щодо контролю за наявністю у водіїв полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхових сертифікатів «Зелена картка» при нагляді за дорожнім рухом, затвердженої Наказом МВС України від 29 листопада 2007 року № 451, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2007 року за № 1339/14606, працівники Державтоінспекції МВС України, які здійснюють нагляд за дорожнім рухом, контролюють наявність у водіїв транспортних засобів чинних полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На вимогу працівника Державтоінспекції МВС України водій зупиненого транспортного засобу зобов'язаний предявити йому для перевірки документи, передбачені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, у тому числі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Незалежно від наявності спеціального знака працівник Державтоінспекції МВС України в обов'язковому порядку здійснює перевірку чинності поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у випадках складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху.

У разі відсутності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів працівником Державтоінспекції МВС України на водія транспортного засобу складається протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 13.1 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2009 року № 111 (з наступними змінами та доповненнями), підставою для зупинення транспортних засобів є, зокрема, таке: порушення ПДР водіями, наявність даних, що свідчать про причетність транспортного засобу, його водія, пасажирів або вантажу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, злочину чи адміністративного правопорушення, необхідність опитування водія чи пасажирів про обставини скоєння ДТП, адміністративного правопорушення, злочину, свідками якого вони є або могли бути, необхідність залучення водія транспортного засобу для надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або працівникам міліції чи як свідка при оформленні протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод тощо.

Відповідно до змісту п. 21.2. ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції за вичерпним переліком обставин, а саме при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З оскаржуваної постанови не вбачається, що автотранспортний засіб під керуванням позивача було зупинено внаслідок порушення останнім вимог ПДР, інших доказів вчинення позивачем будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникло б право вимагати у позивача предявлення полісу страхування, суду надано не було.

Згідно із п. 1.1. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Згідно із п. 1.6. ст. 1 Закону власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;

Відповідно до зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для перевірки наявності поліса у позивача.

Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За викладених обставин суд вважає дії, вчинені відповдіачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не правомірними, внаслідок чого постанова БР № 959262 від 31 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, оскільки вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанову серії БР № 959262 від 31 серпня 2017 року, винесену поліцейським взводу № 4 ППРР у Донецькій області ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 171-2 КАС України постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: