Справа № 242/3049/17
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пирогова Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року справа №242/3049/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_2, суддів Василенко Л.А., Ястребової Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 року у справі № 242/3049/17 за позовом ОСОБА_3 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії за його заявою, зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату належної позивачу пенсії на банківський рахунок, відповідно до його заяви.

В обґрунтування зазначив, що в травні 2017 року звернувся з заявою до відповідача про виплату пенсії в звязку зі зміною місця реєстрації. Проте відповідач протиправно не виплачує пенсію позивачу, посилаючись на необхідність реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Вважає бездіяльність відповідача щодо відмови виплачувати пенсію такою, що порушує його конституційні права.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Селидовського обєднаного ОУПФУ Донецької області щодо невиплати з 20.06.2017 року пенсії ОСОБА_3

Зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 на банківський рахунок, відповідно до його заяви від 20.06.2017 року.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги, посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706), стверджує, що в розумінні цього закону позивач є внутрішньо переміщеною особою не зважаючи на зміну місця реєстрації, а тому на нього розповсюджуються всі нормативно правові акти, які регулюють правовідносини щодо взяття на облік тимчасово переміщених осіб, щодо виплати пенсійних та соціальних виплат цій категорії осіб, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі Постанова № 509) та інші.

На думку відповідача, відсутність інформації про реєстрацію позивача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб унеможливлює управління відновити виплату пенсії позивачу.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, 11.05.2017 року Селидівською міською радою Донецької області зареєстровано його місце постійного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та знято з «реєстрації місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 13, кв. 41, що підтверджено даними паспорта громадянина України (а.с.8-9).

В травні 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату пенсії за місцем реєстрації в м. Селидове (а.с. 54).

Відповідач відмовився виплачувати пенсію позивачу та листом від 05.07.2017 року повідомив позивача, що для поновлення виплати пенсії необхідно надати до управління довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.11).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу в звязку зі зміною місця проживання/реєстрації з посиланням на необхідність надання позивачем до управління пенсійного фонду довідки внутрішньо переміщеної особи.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Постанова №22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Враховуючи зазначені відповідачем підстави невиплати позивачу належної йому пенсії, колегія суддів звертається до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, які визначають, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Зазначені норми є диспозитивними та надають особі певну самостійність у виборі місця проживання на території України.

З обставин даної справи вбачається, що позивач реалізував своє право щодо вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Селидове, де зареєструвався за новою адресою у встановленому Законом порядку.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо розповсюдження на позивача положень Закону № 1706, оскільки позивач з 11.05.2017 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання у м. Селидове, та знятий з реєстрації у м. Донецьк.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 є безпідставними, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовується до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата належної позивачу пенсії має бути здійснена управлінням за його заявою на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058.

Крім того, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії позивачу.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 року у справі № 242/3049/17 залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 року у справі № 242/3049/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_4