Справа № 352/937/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11207/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_1, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 20.05.2017 року серії АР №781072, провадження у справі закрити та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого, скасувавши постанову про накладення адмінстягнення, та обмежитись усним зауваженням..

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що на нього накладено штраф у розмірі 225 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: 20.05.2017 року о 11 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом марки «Шкода» , д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.5., чим порушив п. 8.4. ПДР України. Не заперечуючи своєї вини, пояснив, що він порушив дану вимогу дорожнього знаку у зв»язку з необхідністю уникнення заторів. При цьому він рухався з малою швидкістю, не створив небезпеку чи перешкоди іншим учасникам руху, правопорушенням не завдано нікому жодної шкоди, ним не було порушено п. 1.5 ПДР України.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково; скасовано постанову серії АР № 781072 від 20.05.2017 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та провадження по даній справі закрито.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, Інспектор роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що оскарженою постановою у справі про адміністративне правопорушення інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Івано-Франківську від 20.05.2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач визнаний винним у тому, що 20.05.2017 року о 11 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом марки «Шкода» , д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.5, чим порушив п. 8.4 ПДР України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснив дане правопорушення у зв»язку з необхідністю уникнення заторів; при цьому він рухався з малою швидкістю та не створив небезпеку чи перешкоди іншим учасникам руху, правопорушенням не завдано жодної шкоди, суд дійшов переконання, що позивачем не було порушено п. 1.5 ПДР України.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов»язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Як встановлено частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п»ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до вимог дорожнього знаку 5.5 Розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), «Дорога з одностороннім рухом». Дорога або відокремлена проїзна частина, по якій рух транспортних засобів за всією шириною здійснюється лише в одному напрямку.

Крім цього, відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов»язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконання посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об»єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів над іншими, додержанні законності. До того ж, посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що при винесенні оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач підписав її без будь-яких зауважень як на дії інспектора, так і без будь-яких заперечень щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 280 Кодексу про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції

Суд апеляційної інстанції вважає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Матеріалами справи підтверджено той факт, що позивач не заперечує факту невиконання вимог дорожнього знаку 5.5 «Дорога з одностороннім рухом», а також своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, чим підтвердив скоєння ним адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що інспектор поліції при винесенні оскарженої постанови діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своєї компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, відтак правомірно виніс оскаржену постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів зазначає, що безпідставними є покликання позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, адже вирішення такого питання, за змістом ст. 247 КУпАП, належить до виключно дискреційних повноважень відповідного суб»єкта владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм неналежну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_1 задовольнити, постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2017 року у справі №352/937/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.12.2017 року.