Справа № 208/1029/17(2-а/208/148/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокусправа № 208/1029/17(2-а/208/148/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Мельника В.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, ОСОБА_1

на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобовязання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі фактичного прожиткового мінімуму згідно даних Міністерства соціальної політики України з моменту подання позову;

- зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою пенсією і фактичним розміром прожиткового мінімуму, оскільки з моменту нарахування пенсії знаходиться за межею бідності порушено права людини та ст.3, ст.46 Конституції України в сумі 27704,03 грн.;

- зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати ОСОБА_1 моральні збитки згідно ст. 56 Конституції України в сумі 1000000 грн. за бездіяльність, оскільки ОСОБА_1 знаходиться за межею бідності і його життя постійно знаходиться під загрозою;

- зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати ОСОБА_1 витрати на канцелярські товари та виготовлення копій документів для подачі позову в сумі 12 грн., оскільки ОСОБА_1 знаходиться за межею бідності.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобовязано Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1, з урахуванням положень ст. 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобовязати виплатити недоплачені суми пенсійних виплат.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пенсію позивачу призначено відповідно до вимог чинного законодавства, тобто у розмірі розрахованому пропорційно страховому стажу та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (зі змінами та доповненнями).

ОСОБА_1 також не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Камянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії позивача станом на 01 грудня 2016 року складає 961,47 грн.

Вважаючи такий розмір пенсії невірним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок - 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (ч. 3 ст. 28 Закону № 1058-IV).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Абзацом другим частини 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час звернення щодо перерахунку пенсії, з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Таким чином, на підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу виплачується в порядку та у розмірі, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» ( з урахуванням змін та доповнень) та станом на 01.12.2016 року розмір пенсії позивача становить 961,47 грн., що менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

При цьому, колегією суддів апеляційного суду не беруться до уваги посилання заявника апеляційної скарги на п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», яким встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 1074 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

В той же час, застосування до спірних правовідносин приписів постанови № 265, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки згідно з положеннями ст. 8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, тоді як п .2 Постанови № 265 суперечить ст. 46 Конституції України, нормам Законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Водночас, застосування положень Постанови № 265 у 2016 році, не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Окрім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідач при розрахунку пенсії позивача не врахував вимог законодавства, згідно з якими мінімальний розмір пенсії встановлюється із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Водночас, відносно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами ст.1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі обставини не свідчать про наявність причинного зв'язку між порушенням звичайних життєвих зв'язків, погіршенням стану позивача і бездіяльністю відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Доводи позивача, що внаслідок невірного розрахунку розміру пенсії, позивачем отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 1000000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо посилання ОСОБА_1 на необхідність стягнення з відповідача витрат на канцелярські товари та виготовлення копій документів для подання адміністративного позову та апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, ОСОБА_1 не надав документального підтвердження понесення витрат на канцелярські товари та виготовлення копій документів для подання адміністративного позову у розмірі 12 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 10 грн., а тому у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зазначених сум.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова