Справа № 802/1669/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 грудня 2017 р. Справа № 802/1669/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Барська швейна фабрика"

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Барська швейна фабрика" до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновків податкового органу, відображених в акті перевірки щодо подання позивачем податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) з недостовірними відомостями, а також щодо неправомірного застосування понижуючого коефіцієнту під час нарахування єдиного соціального внеску на підставі ч. 5 ст. 8, п. 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на зміст позовної заяви.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на обґрунтування письмових заперечень (а.с. 83-86), відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи правомірними та обґрунтованими висновки акту перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 16.06.2017 року № 1139, згідно ст.. 20, п. 77.2 та п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України посадовими особами ГУДФС у Вінницькій області проведено планову невиїзну перевірку ТОВ «Барська швейна фабрика» з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2014 року по 31.03.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.03.2017 року.

Результати перевірки оформлені актом № 961/1312/00308577 від 11.07.2017 року, згідно якого встановлено порушення пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: подання податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) з недостовірними відомостями; ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 3464-VI, у результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся в сумі 23598,08 грн., у т.ч.: за січень 2015 року 12603,54 грн., за лютий 2015 року 10994,54 грн.; п. 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 3464-V, у результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний соціальний внесок за період, що перевірявся в сумі 123563,61 грн., у т.ч. за березень 15409,76 грн., за квітень 16754,41 грн., за травень 10324,09 грн., за червень 12268,77 грн., за липень 15771,06 грн., за серпень 15944,21 грн., за вересень 18618,30 грн., за жовтень 18473,01 грн.

На підставі висновків акту перевірки у відношенні позивача сформовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.07.2017 року, яким позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 510 грн. з податку на доходи фізичних осіб, рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 147161,69 грн. та штрафні санкції в розмірі 73580,85 грн., та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 року № Ю-, яким позивачу визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 147161,69 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями ГУДФС у Вінницькій області, позивач 11.08.2017 року оскаржив їх до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 13.09.2017 року № 20393/6/99-99-11-02-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням вищестоящого податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення, визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобовязань платників податків, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, що передбачено п.п. 20.1.18, 20.1.19 цього ж Кодексу.

Як свідчать матеріали справи за наслідками проведеної перевірки, контролюючим органом складено акт 961/1312/00308577 від 11.07.2017 року, висновки якого стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Перевіркою дотримання обов'язків щодо подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей, встановлено порушення пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п. 3.2 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), а саме: при поданні податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за 2 кв. 2014 року, 3 кв. 2014 року, 1 кв. 2015 року, 4 кв. 2015 року, 2 кв. 2016 року, 4 кв. 2016 року, 1 кв. 2017 року допущено помилки в податкових номерах громадян, які отримували доходи від надання в оренду земельної частки (паю) (код помилки «77» податковий номер фізичної особи закрито в зв'язку з повідомленням про смерть, «99» податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО).

Відповідно до пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Судом під час розгляду справи встановлено та не заперечується позивачем, що ТОВ «Барська швейна фабрика» під час заповнення податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) допущено помилки щодо податкових номерів фізичних осіб-підприємців податкові, номери яких закриті у зв'язку із відміткою про смерть. Крім того, позивачем зазначено податкові номери фізичних осіб-підприємців, які є недійсними. Вказані особи отримували доходи від надання в оренду земельної частки (паю).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (далі Наказ № 4) податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.

Податковий розрахунок подається до контролюючих органів за місцезнаходженням податкового агента - юридичної особи або її відокремлених підрозділів чи до контролюючого органу за податковою адресою фізичної особи - податкового агента. Подання податкового розрахунку засобами електронного зв'язку в електронній формі здійснюється відповідно до порядку підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку.

Згідно п. 4.1. Наказу № 4 коригування поданого і прийнятого податкових розрахунків проводяться на підставі самостійно виявлених податковим агентом помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом (повідомлення щодо допущених помилок у податкових розрахунках за формою 1ДФ J 1490502).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем подавались до контролюючого органу коригування податкових розрахунків.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, платник податків зобов'язаний належним чином вести облік доходів і витрат, на підставі первинних документів з перевіреними даними, в тому числі і щодо своїх контрагентів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.07.2017 року № НОМЕР_1 прийняте відповідачем правомірно та скасуванню не підлягає.

Крім того, при перевірці повноти відображення сум нарахованої заробітної плати особам, які працюють на умовах трудового договору, на які нараховується єдиний внесок встановлено наступне: відповідно до карток особових рахунків встановлено, що заробітна плата нараховувалась фізичним особам (не включаючи осіб, які мають статус інвалідів відповідно до закону) за основним місцем роботи, які працювали повний календарний місяць (не перебували у відпустці, не перебували на лікарняному, не перебували на лікарняному у звязку з вагітністю та пологами) у розмірі, що не перевищує мінімальної заробітної плати встановленої законом на місяць, за який отримано дохід. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При цьому, ТОВ «Барська швейна фабрика» у січні 2015 року та лютому 2015 року розраховувала суми єдиного внеску, як добуток нарахованої заробітної плати (без розрахунку додаткової бази нарахування до мінімальної заробітної плати) та ставки єдиного внеску 37,06 %.

Враховуючи вищезазначене платником порушено частину 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ, в результаті чого занижено базу нарахування єдиного внеску, при нарахуванні заробітної плати особам, які працюють на умовах трудового договору в загальній сумі 63675,34 грн., у т.ч.: за січень занижено на 34008,48 грн., за лютий занижено на 29666,86 грн.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено, що Єдиний соціальний внесок нараховувався на суми заробітної плати за березень - грудень 2015 року з урахуванням понижуючого коефіцієнта, враховуючи положення п. 9-5 розділу VIII Закону 2464. Понижуючий коефіцієнт застосовувався до нарахованої заробітної плати (за виключенням нарахованої заробітної плати та лікарняних інвалідам) та до допомоги у звязку з тимчасовою втратою працездатності. Дані про застосування понижуючого коефіцієнта відображені платником у звітності за відповідні періоди. При поданні звітів за березень - серпень 2015 року, понижуючий коефіцієнт був не вірно розрахований. Проте, при поданні звітності за листопад 2015 року платником перераховано понижуючий коефіцієнт за березень - серпень 2015 року та донараховано суми єдиного соціального внеску. Після перерахунку понижуючий коефіцієнт становив : березень 2015 року - 0,461, квітень 2015 року - 0,451, травень 2015 року - 0,479, червень 2015року - 0,471, липень 2015 року, - 0,429, серпень 2015 року - 0,429. З вересня по грудень 2015 року коефіцієнт розрахований вірно і становив 0,400.

Проте, ТОВ «Барська швейна фабрика», не мало право на застосування понижуючого коефіцієнта у березні - жовтні. 2015 року, оскільки відповідно до наданих особових карток, TOB «Барська швейна фабрика» за березень - жовтень 2015 р. нараховувала заробітну плату фізичним особам, у розмірі, що не перевищувала розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, не враховуючи інвалідів, осіб, яким виплачувались лікарняні та відпускні.

Отже, податковий орган дійшов висновку, що платником порушено п. 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 2464, а саме: неправомірне застосування понижуючого коефіцієнта, що призвело до невірного визначення сум єдиного соціального внеску, нарахованого на заробітну плату особам, які працюють на умовах трудового договору, в результаті чого платником занижено нараховані суми єдиного соціального внеску за березень - жовтень 2015 р. в загальній сумі 123563,61 грн., у т. ч. за березень занижено 15409,76 грн., за квітень - 16754,41 грн., за травень - 10324,09 грн., за червень - 12268,77 грн., за липень - 15771,06 грн., за серпень - 15944,21 грн., за вересень - 18618,30 грн., за жовтень - 18473,01 грн.

Також, перевіркою встановлено заниження нарахованих сум єдиного внеску в розмірі 37,06% на суми нарахованої заробітної плати у січні-лютому 2015 року в загальній сумі 23598,08 гри., у т.ч.: за січень 2015 року занижено 12603,54 грн., за лютий 2015 року занижено 10994,54 грн., у зв'язку із заниженням додаткової бази нарахування.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі по тексту Закон України № 2464-VI) позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно із пунктами 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VІ, платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів у строки, в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

Частина 8 ст. 9 Закону України № 2464-VІ передбачає, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

З 13 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02 березня 2015 року N 219-VIII.

Цим Законом доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пунктом 9-5, яким, з метою зменшення навантаження на фонд оплати праці, передбачено можливість застосування понижуючого коефіцієнту при обчисленні розміру єдиного внеску.

Відповідно до п. 9-5 Розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір єдиного внеску, встановлений частиною п'ятою та абзацом другим частини шостої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому, третьому, четвертому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується з понижуючим коефіцієнтом (далі - коефіцієнт), якщо платником виконуються одночасно такі умови:

а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу;

б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік;

в) кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік. Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.

Таким чином, можливість застосування понижуючого коефіцієнта обумовлена виконанням товариством виключно наведених вище вимог, інших вимог законодавством не встановлено. Отже, якщо роботодавцем здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, то коефіцієнт не застосовується тільки до суми різниці між мінімальною заробітною платою і фактично нарахованою заробітною платою (оскільки така різниця не може вважатися заробітною платою). Обмежень для застосування понижуючого коефіцієнту для інших сум нарахованої заробітної плати не передбачено.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 13.09.2017 року справа № 826/14067/16 (К/800/20862/17).

Під час судового засідання судом встановлено, що при поданні позивачем звітів за березень-серпень 2015 року понижуючий коефіцієнт був невірно розрахований. Проте при поданні звітності за листопад 2015 року платником перераховано понижуючий коефіцієнт за березень-серпень 2015 року та донараховано суми єдиного соціального внеску.

Після перерахунку понижуючий коефіцієнт становив: за березень 2015 року - 0,461, квітень 2015 року 0,451, травень 2015 року 0,479, червень 2015 року 0,471, липень 2015 року - 0,429, серпень 2015 року - 0,429. З вересня по грудень 2015 року понижуючий коефіцієнт розрахований правильно і становив 0,400, що також підтверджується перерахунком понижуючого коефіцієнту по ЄСВ за березень-грудень 2015 року (а.с. 121). Також платником податків вказано різницю донарахування ЄСВ в сумі 5144 грн., на яку було занижено сплату ЄСВ, у зв'язку із невірним застосуванням понижуючого коефіцієнту. Вказана сума також не заперечується відповідачем, однак не врахована під час прийняття оскаржуваного рішення та вимоги.

При цьому, в спірних періодах позивачем дотримано вищевказані умови, передбачені пунктом 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464-VІ, що також підтверджується актом перевірки.

Таким чином, під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що при поданні позивачем звітів за березень-серпень 2015 року понижуючий коефіцієнт був невірно розрахований, однак при вирішенні даного спору суд позбавлений можливості скасувати рішення від 28.07.2017 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 року № Ю- в частині, у зв'язку з наступним.

Матеріали справи свідчать, що вказані рішення прийняті у відношенні позивача за порушення п. 9-5 Розділу VIII та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за результатами перевірки двох періодів.

Так, за порушення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 3464-VI, позивачу донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся в сумі 23598,08 грн., у т.ч.: за січень 2015 року 12603,54 грн., за лютий 2015 року 10994,54 грн.; за порушення п. 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 3464-V, позивачу донараховано своєчасно не нарахований єдиний соціальний внесок за період, що перевірявся в сумі 123563,61 грн., у т.ч. за березень 15409,76 грн., за квітень 16754,41 грн., за травень 10324,09 грн., за червень 12268,77 грн., за липень 15771,06 грн., за серпень 15944,21 грн., за вересень 18618,30 грн., за жовтень 18473,01 грн.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення субєкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Недійсну частину оскаржуваних рішень можна виокремити лише в частині визначення основного зобов'язання платника податків. Стосовно визначення сум грошового зобов'язання позивача зі сплати штрафних санкцій, то суд звертає увагу на те, що застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства, як і визначення їх розміру, належить до компетенції податкових органів. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Тобто, в даному випадку суд позбавлений повноважень виокремити частину рішення податкового органу та визнати або прийняти інше рішення щодо стягнення штрафних санкцій з позивача за невиконані ним належним чином податкові зобов'язання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області від 28.07.2017 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 року № Ю-.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області від 28.07.2017 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.07.2017 року № Ю-.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Барська швейна фабрика" () сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3311,14 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович