Справа № 13352/09/1570
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 13352/09/1570

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Стас Л.В.,

Турецької І.О.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, 3-тя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2006р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, 3-тя особа Державна казначейська служба України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача ВМС ЗС України за №428 від 31.08.2005р.;

- визнати протиправними дій командувача ВМС ЗС України з написання та видання листа бесіди з капітаном 1 рангу ОСОБА_1 від 10.03.2005р., подання до звільнення з військової служби у запас капітана 1 рангу ОСОБА_1 від 19.03.2005 року;

- визнати протиправною бездіяльність командувача ВМС ЗС України, посадових осіб Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. його прав як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх його прав та членів сім`ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей;

- стягнути з Міністерства оборони України на його користь у відшкодування завданої протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2002р. по 25.07.2014р., командувача ВМС ЗС України та посадовими особами Командування ВМС ЗС України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 000грн.;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на його користь у відшкодування завданої протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005р. по 25.07.2014р. у Генерального прокурора України та посадовими особами Генеральної прокуратури України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500000грн.;

- стягнути з військової прокуратури Південного регіону України на його користь у відшкодування завданої протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005р. по 25.07.2014 року військового прокурора Південного регіону України та посадовими особами військової прокуратури Південного регіону України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 000грн.;

- стягнути з військової прокуратури Одеського гарнізону на його користь у відшкодування завданої протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005р. по 25.07.2014р. військового прокурора Одеського гарнізону та посадовими особами військової прокуратури Одеського гарнізону під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 000грн.;

- стягнути з Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону на його користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди у загальному розмірі 49 318,10грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період з 2004р. по 2014р. при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера Збройних Сил України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що із жовтня 1996р. він проходив службу в ВМС ЗС України. У жовтні 2002р. посада, яку займав позивач у Західному морському регіоні ВМС ЗС України скорочена, однак після цього позивач не призначений на яку-небудь штатну посаду в ВМС ЗС України, в ЗС, не зарахований у розпорядження відповідного командувача (начальника). Поряд з цим, в ході розгляду вказаної справи також встановлено, що позивач згідно із останнім записом у послужному списку особистої справи перебуває на штатній посаді в Західному морському регіоні ВМС ЗС України та рахується у списках цього військового формування. З 20.10.2002р. до часу звернення із позовом позивач як кадровий офіцер не зарахований до списків жодної військової частини, тобто, є військовослужбовцем України, однак, позбавлений права бути військовослужбовцем ЗС України на законних підставах. У зв`язку з цим з 30.10.2002р. командувач ВМС ЗС України не був для позивача ані прямим, ані опосередкованим начальником за службовим станом, що на думку позивача, свідчить про незаконність видання командиром в/ч НОМЕР_1 наказу про допуск до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, оскільки він виданий в порушення ст.ст.29-31 Статуту внутрішньої служби ЗС України, статей 6, 7 Дисциплінарного статуту ЗС України, п.41 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 7.11.2001р. №105/2001, п.1.14 Номенклатури посад для призначення офіцерів, генералів та адміралів наказами по особистому складу, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 16.07.2002р. №237. З цього, на думку позивача, слідує, що всі накази, розпорядження, направлення, приписи, подання, атестаційні картки, атестації, листи бесід, підготовлені та оформлені командувачем у період з 30.10.2002р., є незаконними та неправомірними, в тому числі наказ командувача ВМС ЗС України від 31.08.2005р. №428, листи бесіди від 10.03.2005р., від 12.03.2005р., подання про звільнення з військової служби у запас від 22.03.2005р.. Наведене, як зазначає позивач, призвело до того, що командувачем ВМС ЗС України створені перешкоди для реалізації ним його прав як військовослужбовця, зокрема, права на звільнення з військової служби у запас, законне призначення пенсії та отримання пенсійного забезпечення, забезпечення позивача та членів його сім`ї житловими приміщеннями, отримання грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги при звільненні у запас та отримання інших видів допомоги ним та членами його сім`ї, передбачених ст.15 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», законне медичне обслуговування, страхування, санаторно-курортне лікування, отримання пільг, законне матеріальне забезпечення тощо. Позивач також вказує на прийняття з цього приводу окремих судових рішень на його користь у справах №2а-1522/287/2011, №2а-2/11, №2а/1522/4/11, №2а-6803/09/1570, в яких встановлені обставини, що не підлягають додатковому доказуванню під час розгляду цієї справи, однак мають для неї суттєве значення. Позивач також звернув увагу на те, що в період з 2005р. по жовтень 2009р. не отримував грошового забезпечення від держави, а після незаконного звільнення у 2009р. з військової служби у запас у період з жовтня 2009р. по січень 2014р. не виплачувалась також і пенсія. З вини відповідача командувача ВМС ЗС України, на думку позивача, він був позбавлений законних джерел та засобів існування, та опинився в умовах, за яких він та члени його родини були вимушені голодувати, що також впливало й на моральний стан позивача. Крім того, позивач та його дружини були вимушені захищати свої права в адміністративному порядку протягом 10 років, звертаючись з численними зверненнями до Президента України, Міністра оборони України, командувача ВМС ЗС України, Генерального прокурора України, Прем`єр-Міністра України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з метою забезпечення хоча б мінімального життєвого рівня, гарантованого ст. 48 Конституції України. Також позивач звернувся з багатьма позовними заявами до суду, що протягом тривалого часу вимагало від нього великих затрат часу та сил, постійної психологічної напруги. Як вказує позивач, ця ситуація порушила його нормальний звичайний образ життя, погіршила стан його здоров`я. Позивачем наведений перелік скарг, з якими він звертався до інших відповідачів з метою розв`язання ситуації, однак посадові особи відповідних осіб допустили бездіяльність, не вживши в рамках своєї компетенції жодних дієвих заходів. Також позивач заявляє у позовній заяві про матеріальні збитки, завдані йому згаданими діями відповідачів, які визначаються понесеними ним витратами на транспортні видатки, пов`язані із поїздками до Києва з метою відвідування особистого прийому Міністра оборони України, Президента України та до Генеральної прокуратури України, оплату процентів за користування кредитами з метою придбання для родини продуктів харчування, оплата процентів за користування кредитами, отриманими з метою оплати навчання сина позивача.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016р. позовні вимоги до Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону, Військової прокуратури Одеського гарнізону про визнання протиправною бездіяльності з відновлення з 30 жовтня 2002р. по 25 липня 2014р. прав ОСОБА_1 , як кадрового офіцера ЗС України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав позивача та прав членів його сім`ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей - залишено без розгляду.

Провадження у справі в частині вимог про: - відшкодування з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.; -відшкодування Військовою прокуратурою Південного регіону України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500 000грн.; - відшкодування Військовою прокуратурою Одеського гарнізону на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 500 000грн.; - стягнення солідарно з Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону України, Військової прокуратури Одеського гарнізону на користь позивача завданої матеріальної шкоди у загальному розмірі 49 318,1грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період за 2004р. - 2014р. при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера ЗС України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень - закрито.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним пункт 16 наказу Командувача ВМС ЗС України від 31 серпня 2005 року №428.

Визнано протиправною бездіяльність Командувача ВМС ЗС України з відновлення з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року прав позивача на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт (командувач Військово-Морських Сил Збройних Сил України) просить постанову суду в частині визнання протиправною бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. прав позивача на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи адміністративний позов в частині визнання протиправною бездіяльність командувача ВМС ЗС України з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. прав позивача на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства, суд першої інстанції виходив з того, що ВМС ЗС України безпідставно тривалий час не вживалося жодних заходів, пов`язаних з призначенням позивача на штатну посаду, натомість, приймались рішення про допущення до тимчасового виконання обов`язків за окремими посадами без визначення штатної посади позивача, чим порушувався публічний порядок прийняття відповідних рішень та прав позивача. Крім того, відповідачем із вказаного приводу не надавались будь-яких заперечень, не вказувались на обставини, які б унеможливлювали прийняття відповідного наказу стосовно ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі в оскаржуваній частині, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що із жовтня 1996р. ОСОБА_1 проходив військову службу в Західному морському районі ВМС ЗС України на різних посадах.

В подальшому, на підставі наказу Головнокомандуючого ВМС ЗС України за №0264 від 16.11.2001р. ОСОБА_1 в період з 16.11.2001р. по 30.10.2002р. проходив службу в управлінні Західного морського району ВМС України (в/ч НОМЕР_1 м.Одеса) на посаді заступника командира морського району - начальника відділу матеріально-технічного забезпечення.

За директивою Головнокомандувача Західний морський район підлягав переформуванню до 30.10.2002р. в Західну військово-морську базу. Але новий штат надійшов до військової частини А-2238 тільки 5.02.2003р., до надходження якого увесь особовий склад залишався на своїх попередніх посадах.

На підставі директиви Міністерства оборони України за №Д 115/1/07 від 17.07.2002р. у березні 2003р. Управління Західного морського району ВМС ЗС України закінчило своє існування. В свою чергу, згідно з директивою Міністерства оборони України за №01 від 29.01.2004р. та НШ ВМС ЗС України за №ДГпШ-14/1/026 від 3.02.2004р. Управління Західної військово-морської бази було переформовано у Західну військово-морську базу.

Починаючи із дати скорочення посади (30.10.2002р.), яку займав ОСОБА_1 , стосовно нього не видано жодного належним чином оформленого наказу по особовому складу про призначення його на штатну посаду в Західній військово-морській базі ВМС ЗС України або зачисленні його у розпорядження командира Західної військово-морської бази.

Перевіряючи правомірність дій ВМС ЗС України з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. прав ОСОБА_1 на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність, судова колегія виходить з наступного.

За правилами п.1 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України, затвердженого Указом Президента України за №105/2001 від 7.11.2001р., проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) розпочинається з прийняття на військову службу за контрактом військовозобов`язаних і жінок з дня зарахування їх до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) або призову на військову службу офіцерів запасу з дня прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину і закінчується звільненням з військової служби у запас або у відставку в день, визначений у п.74 цього Положення.

У відповідності до п.33 Положення осіб офіцерського складу призначають на штатні вакантні військові посади прямі командири (начальники) відповідно до Номенклатури посад для призначення осіб офіцерського складу наказами по особовому складу, що затверджується Міністром оборони України.

За приписами п.п. «е», «є» п.34 Положення переміщення по службі осіб офіцерського складу, прапорщиків (мічманів) проводиться, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних командирів (начальників); є) призначення на посади осіб офіцерського складу, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в можливо короткий строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади.

Правові засади переміщення офіцерів у зв`язку зі скороченням штату визначені, зокрема, у п.35 вищевказаного Положення, що передбачає переміщення офіцерів на рівні посади, а у разі неможливості переміщення на рівну посаду на нижчу посаду.

Однак, командувачем ВМС ЗС України безпідставно тривалий час не вживалося жодних заходів, пов`язаних з призначенням позивача на штатну посаду, натомість, приймались рішення про допущення до тимчасового виконання обов`язків за окремими посадами без визначення штатної посади позивача, чим порушувався публічний порядок прийняття відповідних рішень та прав позивача.

Крім того, Командувачем ВМС ЗС України із вказаного приводу не надавались будь-яких заперечень, не вказувалось на обставини, які б унеможливлювали прийняття відповідного наказу стосовно ОСОБА_1 , а також не надавалось інших доказів з метою спростування заявленої вимоги.

У відповідності до ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправної бездіяльності командувача ВМС ЗС України з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. прав ОСОБА_1 на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства, відновлення прав ОСОБА_1 та членів його сім`ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р., яка набрала законної сили після оскарження в касаційній інстанції, задоволено адміністративний позов в оскаржуваній частині, а саме визнано протиправною бездіяльність командувача ВМС ЗС України з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. прав ОСОБА_1 на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016р. в частині визнання протиправною бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з відновлення з 30.10.2002р. по 25.07.2014р. прав позивача на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 грудня 2017р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька