Справа № 804/5481/17
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 р. Справа № 804/5481/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплект" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обгрунтування позовних вимог ТОВ «Будкомплект» зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки дане рішення винесено контролюючим органом на підставі висновків акта камеральної перевірки, викладених за відсутності належних доказів. Так, позивач зазначає, що 23.09.2016р. підприємством засобами електронного звязку було подано до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2016 року, у відповідності до якого позивачем задекларовано суму грошового зобовязання з податку на додану вартість (далі-ПДВ) у розмірі 18 956, 00 грн. При цьому, позивач зауважує, що у той же день (23.09.2016р.) ним було подано до банку платіжне доручення №8834 для здійснення перерахування коштів у розмірі 18 956, 00 грн. за грошові зобовязання з ПДВ, визначені у вищезазначеному уточнюючому розрахунку. Окрім того, позивач вважає, що з огляду на те, що висновки акта камеральної перевірки від 31.08.2016р. щодо порушення термінів сплати ПДВ за січень 2016 року скасовані, а висновки акта від 19.05.2017р. є ідентичними, то й переплата станом на 26.09.2016р. містилась на особовому рахунку платника. Водночас, позивач зауважує, що відповідачем ігнорується той факт, що ТОВ «Будкомплект» 23.09.2016р. також було подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2016 року, у якому підприємство задекларовано суму грошового зобовязання - 18 956, 00 грн. З огляду на викладене, позивач вважає висновки контролюючого органу необгрунтованими та такими, що мають характер субктивних припущень, у звязку з чим відповідачем винесено неправомірне податкове повідомлення-рішення, що підлягає скасуванню.
Відповідач правом на надання письмових заперечень, чи пояснень по суті спору станом на час прийняття судом рішення по суті спору не скористався.
У судове засідання від 19.09.2017р. представник відповідача не зявився. Відповідач, субєкт владних поноважень, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.
З огляду на приписи ст.41, ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Станом на 23.09.2016р. переплата по особовому рахунку платника з ПДВ складала 2000, 61 грн. З урахуванням наявної на картці обліку ТОВ «Будкомплект» переплати сума боргу платника станом на 23.09.2016р. склала 16 955, 39 грн. Фактично зазначена сума сплачена підприємством 26.09.2016р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
В свою чергу, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.
Пунктом 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Підпунктами 36.2, 36.3, 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Податковим кодексом України вимагається від платників податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та усувати самостійно виявлені помилки.
Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з податку на додану вартість визначені нормами п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.
Одночасно, п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість (далі-ПДВ) - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість врегульовані у розділі V Податкового кодексу України.
Згідно п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:
а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;
б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.
Відповідно до п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України - податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Пунктом 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України для подання податкової декларації.
Податковим зобов'язанням, в розумінні Податкового кодексу України, визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
А відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошовим зобов'язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
У відповідності до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Приписами п. 38.1 та п. 38.3 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України - окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу вимог пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.
Нормами ст. 50 Податкового кодексу України передбачено право платника податків на здійснення коригування показників, задекларованих у раніше поданій звітності, в тому числі шляхом їх збільшення чи зменшення.
Так, згідно із п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
-або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;
-або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Спеціального строку для сплати грошових зобов'язань з податків, визначених шляхом подання уточнюючих розрахунків для податкової декларації норми Податкового кодексу України не визначають.
Разом з тим, з контексту вищенаведених положень п. 54.1 ст. 54, п. 57.1 ст. 57 і пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України слідує, що сплата суми грошового зобов'язання за уточнюючим розрахунком здійснюється з урахуванням закінчення граничного строку подання податкової декларації до якої подається такий уточнюючий розрахунок.
Статтею 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У відповідності до п.116.1. ст.116 Податкового кодексу України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.
Слід зазначити, що стаття 126 Податкового кодексу України віднесена до глави 11 Податкового кодексу України «Відповідальність», у звязку з чим настання відповідальності, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, можливе лише за умови встановлення ознак податкового правопорушення, які визначені у статті 109 Податкового кодексу України, в діяннях особи, що до неї притягається.
В контексті приписів статті 126 Податкового кодексу України - така протиправність має полягати в несплаті платником податку узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом.
Суд зазначає, що для застосування штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України необхідними є наявність існування таких обставин: узгодження грошових зобов'язань та погашення суми податкового боргу із затримкою (понад строки визначені для сплати суми грошового зобов'язання).
Зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для застосування до позивача штрафних санкцій згідно статті 126 Податкового кодексу України стало порушення ТОВ «Будкомплект» приписів п.50.1, ст.57 Податкового кодексу України.
В акті перевірки Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС також зауважує, що фактично вищезазначена узгоджена сума боргу була сплачена підприємством 26.09.2016р. Тобто із затримкою у 2 календарних дні.
Перевіряючи відповідність доводів контролюючого органу фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.
23.09.2016р. ТОВ «Будкомплект» дійсно було подано засобами електронного звязку до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким підприємством уточнено податкові зобовязання зі сплати ПДВ за липень 2016 року у розмірі 18 956, 00 грн.
Наведену податкову звітність (реєстраційний номер документа НОМЕР_1 від 23.09.2016р.) прийнято податоковим органом, що підтверджується наявними у матеріалах справи роздрукуваннями квитанцій №1 та №2.
Окрім того, 23.09.2016р. позивачем також направлено засобами електронного звязку уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким підприємством уточнено податкові зобовязання зі сплати ПДВ за серпень 2016 року у розмірі 18 956, 00 грн. із відємним позначенням.
Наведене підтверджується наданою позивачем до суду роздруківкою із програми «Приват24», де зазначено дату зарахування вищезазначеного платежу 23.09.2016р. та у графі «Стан» навпроти даного платежу вказано «Проведено».
Відповідно до п.п.1 п.22.1 та п. 22.4 ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів як платіжне доручення.
Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Згідно із приписами ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346 від 05.04.2001р. (далі-Закон України №2346), банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.
У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.
Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.
Водночас, слід зауважити, що у відповідності до положень п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України - за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свій обовязок та 23.09.2016 року завчасно подав до банківської установи платіжне доручення на сплату своїх зобовязань з ПДВ згідно уточнюючого розрахунку за липень 2016 року у розмірі 18 956, 00 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1600, 00 грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 122, ч.6 ст.128, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплект" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1