Справа № 295/10076/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/10076/17

Головуючий у 1-й інстанції: Слюсарчук Н.Ф.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

06 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Богунського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Згідно з статями 183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, з 13 червня 2017 року позивач перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88 % від щомісячної суддівської винагороди.

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання відповідачем враховано стаж на посаді судді, який складає 24 роки 2 місяці 17 днів.

Позивач навчалася у Львівському державному університеті ім. І. Франка на юридичному факультеті денної форми навчання з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 роки, що підтверджується копією диплому НОМЕР_1 (а.с.7).

Листом № 398/Ж-І8 від 07 вересня 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % від щомісячної суддівської винагороди.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2014 року у справі № 19-рп/2004 вказано, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття "щомісячне довічне грошове утримання", зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 грудня 2016 року № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його виборам пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 54 доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 абзацом другим пункту 3-1, згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, крім періоду роботи на посаді судді, має бути зарахований період половини строку навчання в Львівському державному університеті ім. І. Франка на юридичному факультеті денної форми навчання.

Разом з тим, частиною 3 статті 141 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) вказано, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим, ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на призначення довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої, Конституцією України та законами України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами, в тому числі і Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач порушив права позивача, гарантовані Конституцією України на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя, такі дії відповідача є протиправними та такими що порушують права позивача, закріплені у Конституції України.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.