Справа № 813/2123/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/9955/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.

суддя Запотічний І.І.

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 813/2123/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України (в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ДФС України) про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

В обгрунтування вимог позову ОСОБА_1 покликався на те, що відповідачем відмовлено йому в наданні статусу учасника бойових дій. Позивач вважав відмову протиправною та такою, що суперечить Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, та Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2016 року №957.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28 квітня 2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна фіскальна служба України подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач покликається на те, що повний перелік осіб, які належать до учасників бойових дій, наведено у статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідач стверджує, що позивач не входить до кола суб'єктів, яким може бути надано статус учасника бойових дій. Крім того, відповідач зазначає, що позивач перебував у відрядженні в ГУ ДФС у Луганській області та ГУ ДФС у Донецькій області, а отже, службу у підрозділі оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції не проходив, що свідчить про відсутність підстав для надання йому статусу учасника бойових дій.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Позивач в судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необгрунтованими та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази у справі у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з врахуванням наступних обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції, обіймає посаду старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області та має звання старшого лейтенанта податкової міліції.

Відповідно до наказів ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 29 квітня 2016 року №1831-о, від 12 жовтня 2016 року №3369-о, Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-IV, та з метою реалізації Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року №415ог, ОСОБА_1 було відряджено до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області.

Згодом, на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 жовтня 2016 року №288дск, від 12 грудня 2016 року №365дск, наказів керівника від 11 червня 2016 року №163дск, від 22 грудня 2016 року №358дск, наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23 вересня 2016 року №047, від 02 грудня 2016 року №064, позивач був залучений до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей й відряджений в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей.

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30 березня 2017 року №541/99-99-21-10-01-18д, виданою керівником підрозділу Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення антитерористичної операції (м.Київ, м.Краматорськ, м.Словянськ) Державної фіскальної служби України, підтверджується, що старший лейтенант податкової міліції ОСОБА_1 дійсно в період з 12.05.2016 року по 24.10.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Крім того, із змісту довідки вбачається, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 направив на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України заяву про надання статусу учасника бойових дій та матеріали, які підтверджують його безпосередню участь в антитерористичній операції.

Листом від 28 квітня 2017 року №5908/т/99-99-04-04-01-14 «Про надання інформації» відповідач повідомив позивача про те, що Комісією прийнято рішення відмовити в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в тому числі колишнім) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим було повернуто позивачу направлені до Комісії заяву та матеріали.

Як на підставу для відмови у наданні статусу учасника бойових дій відповідач покликається на те, що статус учасника бойових дій може бути наданий лише особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України, до яких ОСОБА_1 не належить.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з того, що рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не містить будь-яку передбачену пунктом 7 розділу ІІ Положення №957 підставу для відмови, а тому позивачу безпідставно було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, суд виходив з того, що такі повноваження належать лише відповідачу, а тому є дискреційними і суд не може у них втручатися.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із п. 19 ч. 1 статті 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

ДФС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у ДФС України встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 року №957 (далі - Положення).

Пунктом 7 Положення встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій, зокрема, такими є: відсутність документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про відмову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій, оформлене листом від 28 квітня 2017 року №5908/т/99-99-04-04-01-14 не містить будь-яких підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій, передбачених п. 7 Положення.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні в ГУ ДФС у Луганській області та ГУ ДФС у Донецькій області, тому службу у підрозділі оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції не проходив апеляційний суд до уваги не бере, оскільки питання чи брав позивач безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України комісією не досліджувалося.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення комісії є безпідставним та необґрунтованим, відтак підлягає скасуванню.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі наданні статусу учасника бойових дій за своєю правовою природою є дискреційним.

Із правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13 слідує, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов'язання Комісії повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій підлягає лише частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що відповідач не спромігся в належний спосіб довести та обґрунтувати правомірність свого рішення, обмежившись при цьому лише наданням формальних заперечень, а тому твердження відповідача про порушення судом першої інстанції принципів адміністративного судочинства є необгрунтованими та вкрай непереконливими.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 813/2123/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга