Справа № 817/2407/16
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокуР і в н е 817/2407/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є.

розглянувши у порядку письмово провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2І.М."
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2І.М." звернулось в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 26.09.2016 року.

Спірні податкові повідомлення - рішення були прийняті на підставі висновків контролюючого органу щодо нереальності та безтоварності операцій позивача з ТОВ "Укрдорпласт" та ПП "Проектбудторг".

В обґрунтування протиправності податкових повідомлень-рішень позивач вказав на безпідставність таких висновків контролюючого органу. При цьому зазначивши, що договори укладені між ТОВ "ОСОБА_2І.М." і його постачальником та підрядником є реальними, спрямованими на настання правових наслідків обумовлених ними, товари та роботи / послуги по ним були поставлені, виконані та надані, їх реальність та виконання підтверджується первинними документами, а тому податковий кредит по вказаним господарським операціям сформовано позивачем правомірно.

На підтвердження виконання вказаних угод ТОВ "ОСОБА_2І.М." надані суду накладні, товарно-транспортні накладні, акти прийому - передачі виконаних робіт / наданих послуг, докази оплати за поставлені товари, виконані роботи та надані послуги, належним чином зареєстровані податкові накладні, переписка між сторонами повязана з виконанням договорів (документи щодо дотримання технічних вимог, зауваження та відповіді - реагування на них) тощо.

Представник позивача вказував, що до перевірки були надані всі належні первинні документи, які підтверджують реальність господарської операції, правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту. Зауважував, що ТОВ "ОСОБА_2І.М." не може відповідати за дії своїх контрагентів з третіми особами і такі обставини жодним чином не можуть впливати на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум сплачених коштів податку на додану вартість в ціні товарів, робіт, послуг. Також вказав, що отримані від вказаних контрагентів товари та роботи / послуги, були використані в межах господарської діяльності позивача. Акти прийому - передачі виконаних робіт / наданих послуг, видаткові та податкові накладні оформлені належним чином та виписані субєктами господарювання, які були і є зареєстрованими платниками податку на додану вартість. Відтак, жодних правових підстав для зменшення позивачу податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам із вищевказаними контрагентами, у контролюючого органу не було.

Відповідач подав письмове заперечення на позов (а.с.29-31 том 2).

Представник відповідача додатково пояснила, що одним із підрядників ТОВ "ОСОБА_2І.М." в охопленому перевіркою періоді було ТОВ "Укрдорпласт", яке не мало необхідних технічних та трудових ресурсів для реального виконання робіт / надання послуг з нанесення дорожньої розмітки, в результаті чого суми податкового кредиту з ПДВ вказані в податкових накладних даного контрагента були виключені із податкової звітності позивача. Іншим постачальником ТОВ "ОСОБА_2І.М." в охопленому перевіркою періоді було ПП "Проектбудторг", аналіз звітності з ПДВ якого дає сумнів щодо реального настання результатів його діяльності, господарські операції по ланцюгу постачання не підтвердились.

Враховуючи вищенаведене, контролюючий орган констатував проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру. За таких обставин, представник відповідача доводила, що позивач не мав підстав відображати у податковій звітності з ПДВ податкові накладні, виписані та зареєстрованими вказаними постачальниками. З наведених підстав в задоволенні позову просила відмовити повністю.

В ході судового розгляду, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що державна реєстрація ТОВ "ОСОБА_2І.М.", , проведена 01.02.2001 р., а відомості про вказану юридичну особу включені в Єдиний державний реєстр 26.11.2004 р. Основним видом діяльності ТОВ "ОСОБА_2І.М." є виробництво фарб, лаків і подібної продукції, друкарської фарби та мастик (а.с.8-18 том 1).

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника ГУ ДФС у Рівненській області № 461 від 25.07.2016 р. та направлень на перевірку від 04.08.2016 р. уповноваженими особами контролюючого органу згідно ст. ст. 20, 75, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "ОСОБА_2І.М." з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2016 р.

Результати перевірки оформлено актом № 218/17-00-14-01/31299514 від 12.09.2016 р. з додатками (а.с. 21-66 том 1).

У висновках акту перевірки констатовано, зокрема, порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 517 403,00 грн., в тому числі: за серпень 2015 року 149 035,00 грн., за вересень 2015 року 278 041,00 грн., за жовтень 2015 року 78 327,00 грн., за грудень 2015 року 12 000,00 грн., та завищено відємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду в декларації за березень 2016 року на суму 20 500,00 грн.

Вказані висновки, в свою чергу, ґрунтуються на аналізі наступних операцій позивача, описаних у розділі 3 акту перевірки, а саме: у підпункті 3.2.2 пункту 3.2 констатовано завищення податкового кредиту з ПДВ у загальній сумі 517 403,00 грн. та завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму 20 500,00 грн., в тому числі по податкових накладних, виписаних ТОВ "Укрдорпласт" на суму 332 796,80 грн. та виписаних ПП "Проектбудторг" на суму 208 689,33 грн.

На підставі вказаних висновків 26.09.2016 р. ГУ ДФС у Рівненській області прийнято наступні спірні податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 776 105,00 грн., у тому числі 517 403,00 грн. - за основним платежем та 258 702,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 19 том 1);

№ НОМЕР_2, яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за березень 2016 року на 20 500,00 грн. (а.с. 20 том 1).

Як встановлено судом з пояснень представників сторін та з акту перевірки, висновки контролюючого органу в частині, яка стосується неузгоджених податкових зобовязань, зводяться до порушення позивачем приписів Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Укрдорпласт" та ПП "Проектбудторг".

При цьому, такі висновки ґрунтуються на тому, що обумовлені господарські операції носять нереальний та безтоварний характер, документально не підтверджені, так як договори та інші документи складені з порушенням цивільної правосубєктності, а тому не створюють відповідних правових наслідків.

При вирішенні даного адміністративного спору суд виходить з того, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999 року визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією, згідно зі статтею 1 того ж Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", - є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Перевіряючи фактичність здійснення позивачем господарських операцій суд встановив, що 27 квітня 2015 року між позивачем та ТОВ "Укрдорпласт" було укладено договір субпідряду № 7/15 на надання послуг з нанесення горизонтальної розмітки доріг в м. Києві (а.с. 74-80 том 1).

З метою фактичного надання послуг по нанесенню дорожньої розмітки ТОВ "Укрдорпласт" було укладено договір від 21.04.2015 р. з КАТП № 273904 про надання автопослуг машинами Hofmann H-18-1 та Line Lazer V-5900 (а.с. 13-15, том 2), договір № 131-15 від 30.04.2015 р. з ДП "ДерждорНДІ" по обстеженню експлуатаційного стану автодороги (а.с. 16, том 2); надано відомості про обладнання та матеріально технічні бази, які необхідні для надання послуг, гарантійний лист № 17 від 29.04.2015 р., сертифікат RR № 000082 від 26.06.2014 р. відповідності фарби для розмічання проїзної частини автодоріг (а.с. 15 том 2 (зворот), довідку про наявність працівників відповідної кваліфікації від 21.05.2015 р., протокол № 328/24 ДП "ДерждорНДІ" від 03.06.2015 р. випробування фарби для розмічання проїзної частини автодоріг (а.с.18, 21 том.2).

На виконання умов договору позивачем здійснено на користь ТОВ "Укрдорпласт" попередню оплату в сумі 600 000,00 грн. (30 %, від суми вартості послуг).

Факт надання послуг ТОВ "Укрдорпласт" з нанесення горизонтальної розмітки доріг підтверджується листами про виявлені недоліки при нанесенні розмітки та відповідями на них, актами ДП "ДерждорНДІ" проведення обстеження стану горизонтальної дорожньої розмітки на вулицях м. Києва, актами прийому - передачі виконаних робіт / наданих послуг, підписаних також представниками КП "Київавтодор" тощо.

Фактично надані послуги ТОВ "Укрдорпласт" були повністю оплачені позивачем. На підтвердження цього до суду були надані переписку між сторонами, яка повязана з виконанням договорів (документи щодо дотримання технічних вимог, зауваження та відповіді - реагування на них), податкові накладні, акти прийому - передачі виконаних робіт / наданих послуг, платіжні доручення на підтвердження оплати робіт ТОВ "ОСОБА_2І.М" ( а.с. 10-12, 20-21 том 2).

Судом встановлено, що позивач на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів сформував податковий кредит.

В той же час висновки контролюючого органу викладені в акті, на підставі якого прийняте податкове повідомлення - рішення, щодо нереальності договорів ґрунтуються лише на припущеннях не підтверджених первинними документами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність включення позивачем до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість по отриманих податкових накладних від ТОВ "Укрдорпласт".

Перевіряючи фактичність здійснення позивачем господарських операцій з ПП "Проектбудторг" суд встановив, що між ПП "Проектбудторг" (постачальник) та ТОВ "ОСОБА_2І.М." (покупець) 30.01.2015 р. було укладено договір (а.с. 206 том 1), відповідно до якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар: ПЕТФ-пластівці, сортовану по кольорам, упаковану в мішки, що отримана в результаті його господарської діяльності.

На виконання умов договору ПП "Проектбудторг" впродовж 2015 року та січня - березня 2016 року поставляло позивачу вказаний товар. Поставка оформлялася видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи і досліджено судом (а.с. 208-238 том 1).

Товар отримувався під підпис уповноваженою особою позивача на підставі довіреностей, про що зазначалося безпосередньо у таких видаткових накладних.

Доставка товару від постачальника здійснювалась переважно третіми особами перевізниками, інколи транспортом покупця, що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с. 209-239 том 1).

При цьому, слід зауважити, що за умовами договору ТОВ "ОСОБА_2І.М." проводилась 100 % попередня оплата за кожну партію товару постачальнику ПП "Проектбудторг", що підтверджено виписками по розрахунковому рахунку (а.с. 207 том 1), журналом-ордером і відомістю по рахунку 631 (а.с. 4-9 том 2) та актом відповідача.

По першій події (за фактом отримання грошових коштів) постачальником було виписано та зареєстровано податкові накладні (а.с. 100-101 том 1), суми податку на додану вартість по яких були відображені позивачем в додатках 5 декларацій з ПДВ в загальній сумі 208 689,33 грн., та віднесено до податкового кредиту з податку на додану вартість за 2015 рік та січень-березень 2016 року (а.с. 102-189 том 1).

Придбаний у ПП "Проектбудторг" у 2015 року товар: ПЕТФ-пластівці оприбутковано ТОВ "ОСОБА_2І.М." по рахунку Дт 201 Кт 631 та віднесено на витрати, про що стверджено документально (а.с. 4-9 том 2) та актом перевірки.

ПЕТФ-пластівці використані позивачем в господарській діяльності при виготовленні лакофарбової продукції, що підтверджується журналом проводок (а.с. 118-119 том 2).

Досліджені судом документи є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 р., а з інших даних вбачається, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Відповідачем не спростовано також і господарський сенс відповідної операції.

Належним доказом передачі товару є якраз видаткова накладна, яка, за умови належного оформлення підписами і печатками продавця і покупця відповідних граф: «здав»/«прийняв», є належним первинним документом, що підтверджує передачу товару.

Нормою пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в тому разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків. Це поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту для визначення обєкта оподаткування з податку на додану вартість, і за її змістом, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно. Однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

В ході податкової перевірки, результати якої оскаржуються, відповідачем не зібрано, а в ході судового розгляду - не надано, жодного доказу на підтвердження факту нереальності вчинення господарських операцій між ТОВ "ОСОБА_2І.М." та ПП "Проектбудторг".

При цьому суд критично оцінює висновки акту перевірки відповідача про те, що у ПП "Проектбудторг" відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, економічно необхідні для здійснення господарської діяльності, оскільки вказані обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та оборотних засобів, як і найманої праці шляхом укладення цивільно-правових договорів чи залучення інших суб'єктів господарювання до виконання робіт чи надання послуг.

Податковий орган не надав будь-яких належних доказів щодо фіктивності господарських операцій, за наслідками яких позивачем було сформовано податковий кредит, та не навів жодних фактичних даних, які б викликали сумнів у реальності виконання операцій з поставки товару позивачу.

Всі проаналізовані вище документи бухгалтерського обліку ТОВ "ОСОБА_2І.М.", якими оформлені спірні господарські операції, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача та використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, а саме у виробництві продукції. Таким чином, вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що придбання позивачем товарів за досліджуваними господарськими операціями відповідає основному реєстраційному виду господарської діяльності ТОВ "ОСОБА_2І.М." та спрямоване на одержання прибутку в результаті реалізації виробленої продукції кінцевому споживачу, а їх реальність підтверджена належними та допустимими доказами.

Податкові накладні містять всі, передбачені статтею 201 Податкового кодексу України, реквізити, відповідають вимогам законодавства та містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних. І на момент виписування податкових накладних і на даний час контрагент позивача ПП "Проектбудторг" є зареєстрованим платником ПДВ (а.с. 60 том 2).

Відповідно, податковий кредит, сформований позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Проектбудторг" вважається підтвердженим.

Більше того, податковою інформацією стосовно ПП "Проектбудторг" підтверджено, що даний платник податків включав до складу своїх податкових зобовязань відповідні суми ПДВ, сплачені ТОВ "ОСОБА_2І.М." (а.с. 36 том 2).

Фактично, підставою для виключення зі складу податкового кредиту позивача сплаченої ПП "Проектбудторг" в ціні товару ПДВ слугувало те, що проведеним аналізом звітності по ПДВ постачальників ПП "Проектбудторг" не реєстрували податкові накладні з товаром, який постачався позивачеві.

Разом з тим, ТОВ "ОСОБА_2І.М." жодних правовідносин з постачальниками ПП "Проектбудторг" не мало і не може відповідати за дії контрагента свого контрагента.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України").

Відповідно до статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

В силу приписів ст.ст.44, 83 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу під час проведення перевірки були зобовязані врахувати надані ТОВ "ОСОБА_2І.М." первинні документи. У разі, якщо первинні документи, надані платником податків під час проведення перевірки, викликали сумніви у їх достовірності, акт документальної перевірки повинен був містити посилання на докази, що доводять складання таких документів без реального здійснення господарських операцій. Однак, в дослідженому судом акті перевірки належно підтверджені висновки щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій - відсутні.

Відповідно, суд вважає висновки відповідача по операціях з придбання сировини у ТОВ "Проектбудторг", які кореспондуються з висновками про необхідність зменшення позивачу суми податкового кредиту за цей період на загальну суму 208 689,33 грн. грн. неправомірними та безпідставними. Як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення у відповідній частині підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Згідно з положеннями частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивач у справі діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які, можливо, допускали його контрагенти, або що його діяльність спрямована на здійснення операцій, повязаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобовязань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 26.09.2016 року не відповідають критеріям правомірності, встановленим в статті 2 КАС України, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправних рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 26.09.2016 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2І.М." за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 11 949,07 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Махаринець Д.Є.