Справа № 265/8118/17
Суддя: Шиян В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/8118/17
Провадження №2-а/265/370/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

за участю секретаря Єфремової О.В.,

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 Костянтинывни до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, про визнання дій неправомірним, та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій. В обґрунтування свого позову посилається на те, що звязку з постійними обстрілами міста Донецька, вона була змушена виїхати на підконтрольну Україні територію та має статус внутрішньо переміщеної особи. З серпня 2016 року перебуває на обліку в Лівобережному обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області як внутрішньо переміщена особа, що отримує пенсію за віком.

Починаючи з квітня 2017 року, вона перестала отримувати пенсію по невідомій їй причині. Будь якої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії від відповідача не надходило. Вважає, що втручання у її приватне життя з боку відповідача було здійснено поза законом, припинення виплати їй пенсії здійснено поза процедурою, встановленою законом, так як з пояснень відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території. У зв'язку з чим просить суд визнати протиправними дії Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії, виплатити виниклу заборгованість.

В судове засіданні позивач ОСОБА_2 не зьявилась, в матеріалах справи наявна заява з проханням розглядати справу у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Надав суду письмові заперечення в яких вказував, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за вііком. Виплату пенсії переведено з територіального управління ПФУ в місті Донецьку, так як позивач є внутрішньо переміщеною особою. З 01 квітня 2017 року виплата пенсії позивачу була зупинена. Враховуючи той факт, що позивачем було пропущено строки позовної давності для звернення до суду, просить суд відмовити у задоволенні позовниї вимог.

Вислухав думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

З досліджених матеріалів справи, а саме: копії паспорту громадянина України та копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії пенсійного посвідчення, копії довідки від 25 серпня 2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з міста Донецька і отримує пенсію в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області. ( а.с.7-10)

Згідно з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, виплата пенсії з квітня 2017 року була зупинена.

Вказані обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

За статтею 8 Конституції України, саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про зупинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 відповідачем суду не надано. Представник відповідача зазначив, що таке рішення у формі процесуального документу не приймалося.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Донецьк.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Статті 1 та 2 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі ОСОБА_4 № 1706-VII від 20.10.2014), передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону № 1706-VII від 20.10.2014 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, зазначений закон у відповідності з Конституцією України розділяє різні види державного забезпечення, а саме, пенсійне забезпечення від соціального страхування та соціальних послуг.

Натомість, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 365 від 08.06.16 року затвердив Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, в яких обєднав у категорію соціальних виплат пенсії (щомісяче довічне грошове утримання), довічні державні стипендії, усі види соціальної допомоги та компенсацій, матеріальне забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг.

ОСОБА_4 України не містить визначення такої групи виплат як «соціальні виплати».

Закон України «Про соціальні послуги» встановлює, що соціальні послуги це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем.

Згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» (стаття 2) передбачені два види державних пенсій: а) трудові пенсії; б) соціальні пенсії.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 є отримувачем пенсії за віком, в Лівобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області вона соціальні послуги/виплати не отримує.

Зупинення виплати пенсії позивачу відбулося без прийняття будь-якого рішення відповідачем. Тобто, право на отримання пенсії (а не соціальної послуги (виплати, допомоги) стало залежним від не зразумілих для суда обставин.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних позивачам відповідно пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивач ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Іллічівського району міста Маріуполя (вказаний факт підтверджується відповідними довідками), має право на отримання пенсії за віком, починаючи з місяця, коли пенсія нею була не доотримана, а саме з 01 квітня 2017 року.

Судом встановлено, що невиплата пенсії ОСОБА_2 без винесення певного рішення відповідачем, порушують право позивача на соціальний захист.

Представник відповідача посилається на необхідність застосування вимог ст. 99, 100 КАС України однак суд дослідив матеріали справи, що його посилання не мають під собою підгруття. Так дійсно, відповідачем в останнє було нараховано та виплачено пенсію позивачці в березні 2017 року. Тоб то про не нарахування пенсії позивачка ОСОБА_2 повинна була дізнатися в квітні 2017 року.

Статтею 99 КАС України передбачено, що адміністративний кодекс може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду 21 листопада 2017 року.

В матеріалах справи відсутні відомості про виплату ОСОБА_2 пенсії через поштове відділення, у звязку зчим суд робить висновки, що пенсія нараховувалася на картоковий рахунок позивачки, яким вона має право вільно користуватися ( знімати гроші, накопичувати, розпоряджатися на власний розсуд.)

Зупинення виплати пенсії позивачу відбулося без прийняття будь-якого рішення відповідачем. Письмового повідомлення про прининення нарахування та виплату пенсії ввідповідачем на адресу позивача теж не направлялося.

Аналізуючи вишеперлічене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведене строку ( дати) з якого позивачка довідалася про її порушене право, а тому суд не застосовує до позовних вимог ОСОБА_2 наслідкі передбачені ст. 99, 100 КпАП України.

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_5 об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 квітня 2017 року зупинив виплату пенсії позивачу, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії, та зобовязання вчинити певні дії - підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158-163 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, про визнання дій неправомірним, та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Лівобережному районі міста Маріуполя щодо припинення виплати пенсії за віком з 1 квітня 2017 року.

Зобовязати ОСОБА_5 об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, з 1 квітня 2017 року та вплатити виниклу заборгованість.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області на користь держави судовий збір у сумі 640,00 гривен.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя _______________________ Шиян В.В.