Справа № 825/1894/17
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Чернігів Справа № 825/1894/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Клопот С.Л.

за участю секретаря Роговець М.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1М.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3, в якому просить суд зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення суми відшкодування в розмірі її вкладу в сумі 90125,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 має банківський рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» з вкладом в національній валюті. У свою чергу, на підставі постанови Правління Національного банку України та відповідного рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та здійснення виплат вкладникам банку гарантованих сум за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Разом з тим, позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з підстав визнання транзакції (операції) по переказу коштів нікчемною.

Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем безпідставно та всупереч діючому законодавству України було визнано переказ коштів нікчемним, що, у свою чергу, призвело до порушення його прав на отримання відповідних кошів.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та зазначив, що правовідносини по перерахуванню позивачем коштів виникли внаслідок укладення договору позики між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», без ПАТ «Банк Михайлівський» як повіреного. Зокрема, що кошти в розмірі 90000,00 грн. перераховані позивачем саме ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та у подальшому вказані кошти повернуті позивачу фінансовою компанією на його рахунок. Таким чином, ПАТ «Банк Михайлівський» не були залучені кошти від позивача в рамках банківських продуктів, з метою обліку їх на рахунку позивача або/та нарахування процентів, а отже, позивач не є вкладником Банку у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 15.05.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» (Банк) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір № 980-054-000000363 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», відповідно до умов якого Банк по ініціативі Клієнта відкриває Клієнту на його ім'я поточний рахунок 5201 для зберігання грошей Клієнта і здійснення розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів, відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень Клієнта, а Клієнт зобовязується оплачувати послуги Банку.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2016 між ОСОБА_1 (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») (Сторона 2) було укладено договір № 980-054-000239419, тип договору «Капітал +» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), за умовами якого Сторона-1 (позивач) передає Стороні-2 (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») у власність грошові кошти, у розмірі, порядку та на строк, передбачений цим договором, а Сторона-2 зобов'язується повернути кошти Стороні-1 та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

Сума коштів, яку Сторона 2 приймає від Сторони 1, відповідно до підпункту 1 пункту 1.2 статті 1 вищевказаного договору, складає 90000,00 грн.

Також, згідно з підпунктом 7 пункту 1.2 статті 1 зазначеного договору Сторона-2 повертає Стороні-1 кошти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № 5201 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Крім того, у пункті 5.4.3. пункту 5.4. статті 5 Договору № 980-054-000239419 зазначено, що Сторона-2 має право з власної ініціативи достроково повернути кошти Стороні-1 у будь-який момент дії договору.

Відповідно до платіжного доручення від 16.05.2016 № 3024395 позивачкою, згідно договору № 980-054-000239419, перераховано на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» кошти в сумі 90000,00 грн.

Як вбачається з довідки ПАТ «Банк Михайлівський» про стан рахунку № 5201 від 26.08.2016, 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», на рахунок позивача № 5201, відкритому у ПАТ «Банк Михайлівський», здійснило перерахунок коштів у розмірі 90000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 16.05.2016 № 980-054-000239419».

23.05.2016 постановою Правління Національного банку України № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищевказаного рішення Національного банку України, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 прийнято рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» призначено ОСОБА_4.

13.06.2016 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 та призначено Уповноваженою особою Фонду і делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_4 з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1702 призначено Уповноваженою особою Фонду і делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 з 05.09.2016.

У свою чергу, як встановлено у судовому засіданні, починаючи з 18.07.2016 розпочалися виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду через банки-агенти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, дізнавшись про невключення своїх даних до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, неодноразово звертався із відповідними заявами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо включення даних про рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом та розгляду справи у судовому засіданні, даних позивача до відповідного переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню щодо рахунку позивача, включено не було.

Проте, листами від 15.08.2016 № ЗГ3(К)/1579 та № ЗГ3(К)/1579/1 «Повідомлення про нікчемність правочину» ПАТ «Банк Михайлівський» повідомило позивача про той факт, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 у сумі 125 грн. 42 коп., з призначенням платежу Оплата процентів по договору № 980-054-00239419 від 16.05.2016» на рахунок № 5201, що належить позивачці та переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 в сумі 90000 грн., з призначенням платежу: «Повернення коштів згідно з договором від 16.05.2016 № 980-054-000239419», на рахунок № 5201, що належить позивачці, є нікчемними в силу положень статей 215, 216 ЦК України, статті 37 та пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Розглядаючи справу по суті, суд вважає за необхідне висловитись стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14, згідно з якою на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд із цим, зазначена правова норма одночасно передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, висновок Верховного Суду України у вищевказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищезазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Проте, суд зазначає, що застосування норм Закону № 2343-XII у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з наступного.

Так, Законом № 2343-XII встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

У свою чергу, у відповідності до положень статті 1 Закону № 2343-XII , банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З вищевказаного вбачається, що Законом № 2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, частиною 3 статті 2 Закону № 2343-XII встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що у даній адміністративній справі спірні відносини вирішуються в рамках Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI), який містить у собі спеціальні норми, якими, у свою чергу, врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (стаття 1 Закону № 4452-VI ).

Системний аналіз положень Закону № 2343-XII та Закону № 4452-VI, дає суду підстави дійти висновку, що у даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури, передбаченої Законом № 4452-VI, оскільки, зокрема, у силу положень статті 7 Закону № 2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин, у частині задоволення кредиторських вимог, положень Закону № 2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в рамках Закону № 4452-VI, яким, у свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції, а тому у спірних правовідносинах приписи Закону № 2343-XII застосуванню не підлягають.

Окремо, суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 у справах № К/800/21063/15, № К/800/21185-15 (ЄДРСР № 57283527), та позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладеною в ухвалах від 13.07.2016 у справі № 826/5998/16 та від 13.07.2016 у справі № 810/968/16 (ЄДРСР № 58952538).

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14, та вирішення даної справи у порядку адміністративного судочинства.

У свою чергу, нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон № 4452-VI.

Так, у відповідності до положень пункту 3 статті 2 Закону № 4452-VI вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (частина перша статті 26 Закону № 4452-VI).

За правилами частин 1-3 статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частиною 5 статті 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 6 статті 27 Закону № 4452-VI визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 Розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктами 2, 3 Розділу IV Положення визначено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях. Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Аналізуючи зміст наведених законодавчих норм слід дійти висновку, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Разом з тим, позивача не було включено до переліку вкладників, у зв'язку з тим, що перекази коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 у сумі 125 грн. 42 коп., з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-054-00239419 від 16.05.2016» на рахунок № 5201, що належить позивачці та переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 в сумі 90000 грн., з призначенням платежу: «Повернення коштів згідно з договором від 16.05.2016 № 980-054-000239419», на рахунок № 5201, що належить позивачці, є нікчемними в силу положень статей 215, 216 ЦК України, статті 37 та пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте, суд не погоджується з вищевказаною правовою позицією відповідача, з огляду на наступне.

У відповідності до частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Таким чином, для правильного вирішення спору, необхідно перевіряти підстави, з яких виявлено договір нікчемним, у розрізі статті 38 Закону № 4452-VI.

Так, статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Водночас, пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

У свою чергу, з наявної в матеріалах справи виписки по особовим рахункам з 19.05.2016 по 31.10.2016 (а.с.42) вбачається, що 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зі свого рахунку № 5802, відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський», на рахунок позивача № 5201, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», здійснило перерахунок коштів у розмірі 90000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 16.05.2016 № 980-054-000239419».

Таким чином, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 відповідним платіжним дорученням зі свого розрахункового рахунку, який відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», ініціював переказ коштів на повернення позики позивачу, на підставі відповідного договору, укладеного між ними.

Водночас, ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.

У свою чергу, списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, згідно з пунктом 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Таким чином, договір, який було укладено між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за своєю природою та змістом не є розрахунковим документом.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Однак, ПАТ «Банк Михайлівський», при проведенні розрахункових операцій, зазначених фактів не було встановлено, а отже, операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» були відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій (операцій) щодо списання коштів з відкритого у банку розрахункового рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, відкритий в цьому ж банку.

Крім того, судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача у письмових запереченнях на той факт, що підтвердженням ознак нікчемності операцій (транзакцій) з переказу коштів, здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», є укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення прав вимог від 18.05.2016 № 1805 та від 19.05.2016 № 1 з порушення постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», оскільки вищевказані договори відступлення прав вимог стосуються відступлення прав вимог за кредитними договорами, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення прав вимог від 18.05.2016 № 1805 та від 19.05.2016 № 1 не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних транзакцій (операцій).

Водночас, у відповідності до положень статті 38 Закону № 4452-VI перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Разом з тим, договір був укладений між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та позивачкою і відповідні транзакції були вчинені на умовах саме цього договору.

При цьому, умовами цього договору, укладеного між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та позивачем, передбачено можливість дострокового повернення коштів.

Суд також звертає увагу на той факт, що 19.11.2016 набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих положень Закону № 4452-VI, внесені Законом України від 15.11.2016 № 1736-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», якими передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

При цьому, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що при укладенні позивачем з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договору, останній був проінформований під розпис Уповноваженою особою Фонду про непоширення на кошти позивача гарантій, передбачених Законом № 4452-VI.

Таким чином, перераховані позивачем кошти з його розрахункового рахунку на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», через повіреного - ПАТ «Банк Михайлівський», були вкладом, котрий був повернутий на поточний рахунок, згідно укладеного договору.

Вищевказана обставина, у свою чергу, спростовує і твердження представника відповідача, викладені останнім у письмових запереченнях, про той факт, що позивач не є вкладником, а сума грошових коштів, що обліковується на його рахунку, не є сумою вкладу у розумінні Закону № 4452-VI.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що, на момент віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації - 23.05.2016, на розрахунковому рахунку позивача знаходились грошові кошти у сумі 90125 грн. 42 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Зважаючи на вищевикладене та на ту обставину, що станом на момент віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації кошти позивача знаходились на його рахунку у банку, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання цих коштів, гарантованого статтею 26 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція була викладена і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 у справі № К/800/16649/17.

Крім того, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеній в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», Європейський суд з прав людини, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Таким чином, на підставі статей 26 та 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду зобовязана була, при складенні переліку вкладників та визначенні розрахункової суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, включити у такий перелік вкладників ОСОБА_5, як особу з правовим статусом вкладника неплатоспроможного банку.

У свою чергу, пунктом 5 розділу II Положення № 14 передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Окрім того, згідно з пунктом 3 розділу II Положення № 14 банк має право надати до Фонду зміни та уточнення до бази даних про вкладників. Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються: тип змін (зміна реквізитів вкладника без зміни гарантованої суми відшкодування, тимчасове обмеження, зняття тимчасового обмеження, зміна сум залишків коштів тощо); кількість інформаційних рядків, що змінюються; підсумкові значення сум у файлі змін (за записами, що змінюються). Усі зміни до бази даних про вкладників надаються окремими файлами відповідно до типу змін.

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, Уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_5, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 90125 грн. 42 коп. та задоволення позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне присудити ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення суми відшкодування в розмірі її вкладу в сумі 90125,42 грн.

Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 за рахунок Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" () на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.Л. Клопот