Справа № 826/4343/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2017 року № 826/4343/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю сторін:

представників позивача - Прохорчука В.І., Степанової Н.В.,

представників відповідача - Норець В.М., Голіней І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЛЬКОН-УКРАЇНА»

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ФАЛЬКОН-УКРАЇНА» (далі - позивач) до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2017 року №, №, № та №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на протиправність вказаних податкових повідомлень-рішень, з огляду на правомірність формування позивачем у перевіряємий період витрат та податкового кредиту за результатом виконання господарських взаємовідносин з ТОВ "Сангрей Інвест" та СФГ "Любава-1".

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву. Вказали на те, що позивачем безпідставно сформовано витрати та податковий кредит, за результатом виконання правочинів з ТОВ "Сангрей Інвест" та СФГ "Любава-1", оскільки СФГ "Любава-1" не має належних умов для виконання зобов'язань перед позивачем, визначених у договорах поставки сільськогосподарської продукції, що унеможливлює її подальшу реалізацію та документи надані ТОВ "Сангрей Інвест", за результатом виконання господарських взаємовідносин з позивачем надані до початку перевірки є відмінними від тих, що надані позивачем під час перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі направлень від 24.10.2016 року №№737, 738, 739 та, згідно з наказами від 20.10.2016 року №818, від 11.11.2016 року №916, від 08.12.2016 року №1055, виданими Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України з 24.10.2016 року по 09.12.2016 року відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Сангрейн Інвест" та С(Ф)Г "Любава-1" за період з 01.01.2015 року по 30.04.2016 року.

За результатами зазначеної перевірки, посадовими особами відповідача складено акт від 16.12.2016 року №2125/28-10-41-08/37674718, яким встановили наступні порушення:

- підпунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України), у результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за період І квартал 2016 року всього у сумі 16 282 903,00 грн.;

- підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 134.1 статті 134 ПК України, у результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 56 718 419,76 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік у сумі 35 194 163,58 грн.; за І квартал 2016 року у сумі 21 524 256,18 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, у результаті чого завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення в сумі 66 775 104,00 грн., у тому числі по періодах за січень 2015 року в сумі 763 468,00 грн.; за лютий 2015 року в сумі 1 038 044,00 грн.; за березень 2015 року в сумі 3 667 499,00 грн.; за квітень 2015 року в сумі 114 898,00 грн.; за травень 2015 року в сумі 7 377 141,00 грн.; за червень 2015 року в сумі 2 376 557,00 грн.; за липень 2015 року в сумі 67 115,00 грн.; за серпень 2015 року в сумі 156 231,00 грн.; за вересень 2015 року в сумі 4 543 300,00 грн.; за жовтень 2015 року в сумі 3 418 691,00 грн.; за листопад 2015 року в сумі 4 996 096,00 грн.; за грудень 2015 року в сумі 10 711 789,00 грн.; за січень 2016 року в сумі 1 165 247,00 грн.; за лютий 2016 року в сумі 14 937 605,00 грн.; за березень 2016 року в сумі 11 441 422,00 грн.;

- абзацу б) пункту 200.4 статті 200 ПК України, у результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на 26 436 759,00 грн., у тому числі: за травень 2015 року на суму ПДВ 3 369 095,00 грн.; за червень 2015 року на суму ПДВ 4 701 344,00 грн.; за грудень 2015 року на суму ПДВ 3 830 691,00 грн.; за березень 2016 року на суму ПДВ 14 535 628,00 грн.,

- пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 ПК України, у результаті чого занижено нарахування податку на додану вартість в сумі 10 864 404,00 грн., у тому числі по періодах: за березень 2015 року на суму ПДВ 3 667 499,00 грн.; за червень 2015 року на суму ПДВ 67 115,00 грн.; за грудень 2015 року на суму ПДВ 3 418 692,00 грн.; за березень 2016 року на суму ПДВ 3 711 098,00 грн.

- пункту 200.4 статті 200 ПК України, у результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується де податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду: за січень 2015 року в сумі 1 363 468,00 грн.; за лютий 2015 року в сумі 1 038 044,00 грн.; за березень 2015 року в сумі 4 705 543,00 грн.; за квітень 2015 року в сумі 4 820 441,00 грн.; за травень 2015 року в сумі 8 828 487,00 грн.; за червень 2015 року в сумі 6 503 700,00 грн.; за липень 2015 року в сумі 6 570 815,00 грн.; за серпень 2015 року в сумі 6 727 046,00 грн.; за вересень 2015 року в сумі 11 270 347,00 грн.; за жовтень 2015 року в сумі 14 689 039,00 грн.; за листопад 2015 року в сумі 13 609 474,00 грн.; за грудень 2015 року в сумі 20 490 572,00 грн.; за січень 2016 року в сумі 12 410 158,00 грн.; за лютий 2016 року в сумі 27 347 763,00 грн.; за березень 2016 року в сумі 20 171 682,00 грн.; за квітень 2016 року в сумі 20 297 444,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 13.01.2017 року:

№, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 66 775 104,00 грн.;

№, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі загалом на суму 33 045 947, 50 грн., з яких за основним платежем 26 436 758,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 6 609 189,50 грн.;

№, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 16 282 903,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 67 480 548,00 грн., з яких 56 718 420,00 грн. грошове зобов'язання з податку на прибуток та 10 762 128,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Як встановлено судом, у перевіряємий період позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Сангрейн Інвест" та С(Ф)Г "Любава-1" на підставі договорів поставки сільськогосподарської продукції (олії соняшникової нерафінованої, невимороженої, суміші пресової з екстраційного 1 ґатунку, шроту соняшникового та соняшника): договір поставки №25/12 від 25.12.2015 року; договір поставки №18/12/14/6-С від 18.12.2014 року; договір поставки №20-01/15/11-С від 20.01.2015 року ; договір поставки №15/09-5 від 17.09.2015 року; договір поставки №3 16/01-1 від 04.01.2016 року.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надані товарно-транспортні накладні та видаткові накладні, суми по яких були включені позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкту оподаткування податком та прибуток та податкові накладні, суми податку на додану вартість по яким включені до складу податкового кредиту за відповідний період.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, на переконання суду, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження правовірності формування витрат первинні документи, суд приходить до висновку, що вони не є достатніми та вичерними для підтвердження реальності вчинення вказаних господарських операцій.

Так, позивачем, зважаючи на категорію придбаного товару, не надано сертифікатів якості, карантинних сертифікатів та ветеринарних свідоцтв, на підставі яких можливо було б встановити походження товару (виробника) та властивості (відповідність ДСТУ), відсоток олійної домішки, кислотне число олії, зараженість шкідливими та карантинними об'єктами отриманого соняшника, відсоток смітної домішки.

Як вбачається з акту перевірки контролюючим органом було встановлено, що СФГ "Любава-1" не є виробником вказаної сільськогосподарської продукції, а придбавало її у ТОВ "Єврохімпром". Однак, поставка продукції була здійснена в один і той же день та за незмінною ціною (без торгової націнки), що свідчить про відсутність у суб'єкта господарювання мети отримання доходу від такої господарської операції. Крім того, як свідчать матеріали справи, олію соняшникову було повернуто 07.03.2016 року контрагенту в повному обсязі.

При цьому, згідно податкової інформації, викладеної в листі ГУ ДФС в Одеській області від 29.04.2016 року № 5-32-14-02-12 ТОВ "Єврохімпром" орендує земельну ділянку у Черняхівському районі площею 2183,7 га. При цьому, у товариства відсутні виробничі потужності для її обробки: кількість найманих працівників складає 6 осіб, відсутня сільськогосподарська техніка для посів та збирання сільськогосподарських культур, складські приміщення, засоби захисту рослин, не надано доказів залучення сторонніх організацій до надання послуг з обробки землі.

Згідно даних Березівської ОДПІ, упродовж 2015 року ТОВ "Єврохімпром" не обробляло зазначені земельні ділянки, так як передало їх СФГ "Любава-1" на підставі договорів суборенди.

У податковій звітності з ПДВ за 2015 рік ТОВ "Єврохімпром" не відображало дані щодо здійснення оподатковуваних операцій по здачі в суборенду земельних ділянок.

Крім того, загальна кількість землі, передана в суборенду (3701,53 га), значно перевищує наявні дані про кількість землі, яку орендує ТОВ "Єврохімпром".

Також, як встановлено судом, між позивачем та СФГ "Любава-1" було укладено договір комісії (дії щодо організації зберігання насіння соняшнику), на підтвердження виконання умов якого надані акти здачі-приймання насіння.

Водночас, відповідно до вимог Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" від 04.07.2002 року №37-ІV, приймаючи на зберігання від ЄФГ „Любава-1" на складах ТОВ "Одеський олійноекстракційний завод" соняшник, повинен був оформлювати складську квитанцію на соняшник, який приймає на зберігання.

Однак, визначені законом складські квитанції позивачем надамо не було, як і не надано інформації щодо оплати за зберігання соняшника, звітів комісіонера та пояснень щодо розрахованої ціни при подальшій реалізації СФГ "Любана-" товару позивачу.

З акту перевірки також вбачається, що надані на запит податкового органу первинні документи щодо взаємовідносин з СФГ "Любава-1", що відрізняються за змістом від первинних документів, які надані під час перевірки позивача.

Крім того між позивачем та СФГ "Любава-1" також були укладені договори на переробку давальницької сировини, на виконання умов яких позивачем до перевірки були надані акти здачі-приймання робіт.

Згідно податкової інформації, викладеної в листі ГУ ДФС в Одеській області від № 4906/7/15-32-14-02-12 СФГ "Любава-1" задекларовано наявність земельних ділянок, які використовуються для ведення діяльності площею 4928,61 га.

Водночас, за даними Відділу Держземагенства у Березівському районі за СФГ "Любава-1"та згідно державного акта рахується 5,61 га. При цьому, СФГ "Любава - 1" не має у власності основних засобів.

Крім того, на момент проведення перевірки, відсутнє документальне підтвердження здійснення сільськогосподарських робіт після грудня 2014 року на земельних ділянках, орендованих ТОВ "Єврохімпром" будь-якими суб'єктами господарювання та/або громадянами, відтак є непідтвердженим належними доказами факт посіву соняшника на земельних ділянках загальною площею 3193,5297 га, які передані ТОВ "Єврохімпром" в оренду СФГ "Любава-1".

У ході проведення аналізу податкової звітності декларації платника єдиного податку четвертої групи податкової інформації по СФГ "Любава-1" контролюючим органом було встановлено, що останнє орендувало землі у ТОВ "АФ Основа", ДП "СП Ширяївського виправного центру УДПтС України в Одеській області (№111)" та ТОВ "Єврохімпром".

Згідно відповіді Голови Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської СФГ "Любава - 1" земель сільськогосподарського призначення (в тому числі багаторічних насаджень) на території сільської ради не використовує, договори оренди, суборенди не заключало. Згідно відповіді Голови Жадківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області СФГ "Любава-1" на території сільської ради не працює, договорів оренди не було укладено та будь-яка інформація стосовно чисельності даного підприємства на території Жадківської сільської ради відсутня.

За змістом листа Клітишснська сільська рада Черняхівського району від 07.04.2016 року №87, СФГ "Любава-1" на території сільської ради землі сільськогосподарського призначення не використовує та не використовувала раніше.

Листом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області від 07.04.2016 року№559/02.01.23 СФГ "Любава-1" на території сільської ради не зареєстроване та земельні ділянки не орендує.

Крім того, за висновками податкового орагну, відрізняються за змістом і документи надані на його запит на підтвердження вчинення господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Сангрей Інвест" від первинних документів наданих під час перевірки.

При цьому, також податковим органом встановлено, що вказаний контрагент не є виробником зазначеної сільськогосподарської продукції, а закуповувало соняшник у ТОВ "Агро - Бонус", яке, у свою чергу, придбавало насіння соняшника у ТОВ "Велес - Інвест", ТОВ "Грейн центр", ПП "Агрогермес ШЕМ", ТОВ "Єлізавет-зерно", у яких працює незначна кількість осіб (1-2 особи), основні засоби відсутні та які не придбавали реалізовану на ТОВ "Агро-Бонус" продукцію.

Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували поставку придбаного соняшника, наприклад доказів оприбуткування та зберігання соняшника на складі, подальшу переробку його та прийняття переробленого товару (олії соняшникової), товарно-транспортних накладних.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції носять реальний характер, а придбані товари та послуги використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою.

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток та наявність підстав для зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із постачальниками, суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Матеріали справи підтверджують, що за перевірений період позивач відображав суми податку на додану вартість у складі податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних СФГ "Любава-1 та ТОВ "Сангрейн Інвест" у зв'язку з придбанням товарів.

Проте, суд звертає увагу, що наявність у позивача податкових накладних не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відпорних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям.

Як зазначено вище при розгляді питання правомірності формування витрат, судом не встановлено факту використання в межах господарської діяльності позивача товарів, придбаних у СФГ "Любава-1 та ТОВ "Сангрейн Інвест", що виключає можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість по вказаним операціям.

З огляду на зазначене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість та завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є обґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «ФАЛЬКОН-УКРАЇНА» у задоволенні позовних вимог.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов