Справа № 219/9091/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Любчик О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року справа №219/9091/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 219/9091/17 за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Управління) про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що вона є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та до 01 березня 2016 року включно отримувала пенсію шляхом зарахування коштів на банківський рахунок. Пенсія для позивача є єдиним джерелом існування, однак з 01 березня 2016 року відповідач до теперішнього часу припинив виплату пенсії, мотивуючи це проведенням чергового інформаційного обміну з органами соціального захисту населення, внаслідок якого не підтвердилося місце її фактичного проживання. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його конституційні права, Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV). Просила суд визнати неправомірною бездіяльність Управління щодо невиплати їй пенсії з 01 березня 2016 року; зобов`язати Управління відновити нарахування та виплату належної їй пенсії з 1 березня 2016 року.

Від Управління до суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, електронна пенсійна справа якого взята на облік відповідачем, після цього щомісяця пенсія позивачеві виплачувалась кожного місяця. В наданих заперечення зазначено, що виплата пенсії була призупинена з 1 березня 2016 року. За поновленням пенсії позивач не звертався. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 219/9091/17 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії з 1 березня 2016 року.

Зобов'язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначену йому пенсії з 1 березня 2016 року.

Постанова мотивована тим, що припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення територіальними органами Пенсійного фонду не сумісне з дотриманням вимог чинного Закону № 1058-ІV. Припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа Європейського суду з прав людини «Мюллер проти Австрії», 1975 рік) та пов'язане з правом мирно володіти своїм майном.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказав, що судом першої інстанції не в повному обсязі дослідженні обставини справи та не вірно застосовані норми ст. 49 Закону № 1058-ІV. Пункт 5 вказаної статті передбачає припинення виплати пенсії в інших випадках передбачених законом. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій територій здійснюється в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (п. 2 ст. 7 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України (далі Закон № 1207-VII).

Таким чином, апелянт зауважує, що дії Управління не суперечать законодавству, а позовні вимоги є безпідставними, оскільки рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО ОСОБА_3 відмовлено у проведенні відновлення виплат у звязку із не підтвердження фактичного місця проживання, що позбавляє Управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка відповідно до посвідчення № 150661 є пенсіонеркою за віком (а.с.11).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла до Управління, та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Згідно з довідкою від 30.06.2015 № НОМЕР_1 ОСОБА_3 є внутрішньо-переміщеною особою, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

Отже, позивач з 30.06.2015 набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою №.

Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, який надійшов на запит суду 06.10.2017 за № 29687 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщена особа в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 30 червня 2015 року.

З 1 березня 2016 року відповідач припинив виплачувати позивачу належну йому пенсію. Будь-які повідомлення позивачу від Управління про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили.

З наданої відповіді Управлінням зазначено, що у звязку з проведенням верифікації за списками СБУ з 01.03.2016 виплата пенсії по пенсійній справі ОСОБА_3 призупинена до зясування у звязку з перевіркою місця фактичного проживання.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є пенсіонером, з перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, його зареєстроване фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком. З 1 березня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії ОСОБА_3, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача та доданими документами.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року на підставі не підтвердження місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016.

В письмових поясненнях відповідач посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з березня 2016 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_3, в тому числі шляхом зобов'язання нарахувати та виплатити призначеному пенсію з 1 березня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 219/9091/17 за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_4