Справа № 344/5495/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10932/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичака Івана Богдановича на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі № 344/5495/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичака Івана Богдановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 24.04.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичака Івана Богдановича, в якому просив визнати дії інспектора патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичака Івана Богдановича незаконними та скасувати постанову серії АР №828439 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №828439 від 12.04.2017, винесену інспектором патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичаком І.Б. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції інспектор патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичак І.Б. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що факт порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 був виявлений інспектором та визнано позивачем під час спілкування із відповідачем на місці зупинки транспортного засобу та безпосередньо в позовній заяві. Апелянт вказує, що відповідач з дотриманням вимог закону та обгрунтовано прийняв рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 12.04.2017 інспектором роти № 1 Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Синичаком І.Б. винесено постанову серії АР №828439 від 14 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн (а.с. 5).

З даної постанови встановлено, що 12.04.2017 о 09.45 год позивач керуючи транспортним засобом Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 в. м. Івано-Франківську користувався засобом зв'язку, тримаючи його у руці, чим порушив вимоги п. 2.9 Д ПДР.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що жодних спростувань чи пояснень доводів позивача щодо фактичних даних, на основі яких винесено оскаржувану постанову відповідачем суду не представлено, як і не представлено копії відео фіксації даного правопорушення.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту «д» пункту 2.9. розділу 2 ПДР водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачений ст. 279 КУпАП. Зокрема, посадова особа, що розглядає справу, серед іншого роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Окрім власного переконання правопорушення стверджується відеозаписом, знятим відеотехнікою вказаного поліцейського.

Як видно з відеозапису з персонального мобільного нагрудного відеореєстратора інспектора роти № 1 управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Синичака І.Б. після зупинки автомобіля позивача та пояснення інспектором поліції причин такої, він не висловлював жодних заперечень щодо правомірності дій інспектора. Більше того, ОСОБА_2 визнав факт використання ним мобільного телефону під час руху автомобіля та надав щодо цього відповідні пояснення, а саме вказав, що до нього зателефонували і він взяв в руки телефон на секунду щоб відмінити дзвінок.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що чинним законодавством не встановлено, який конкретно характер має носити користування засобом зв'язку, тобто заборонено будь-яке користування засобом зв'язку, у спірних правовідносинах - мобільним телефоном, тримаючи його в руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання до яких позивач не належить). При цьому за сам факт користування засобами зв'язку, тримаючи їх в руці, законодавцем передбачена відповідальність у вигляді штрафу, без визначення мети користування.

З відеозапису видно, що апелянт не заперечував факт тримання телефону в руці.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що апелянт отримав особисто постанову серії АР №828439, відповідно усвідомлював, що згідно такої його притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., про що свідчить його особистий підпис в постанові.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_2 скоїв згадане вище адміністративне правопорушення, а тому у інспектора поліції були наявні достатні підстави для зупинення транспортного засобу, на якому рухався позивач та притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції в м.Івано-Франківську Синичака Івана Богдановича задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі №344/5495/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. І. Мікула
Повний текст судового рішення виготовлено 12.12.2017