Справа № 803/942/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/9879/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова апеляційні скарги Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області та Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 803/942/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хан-Електробау Україна" до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хан-Електробау Україна» (далі - позивач, ТзОВ «Хан-Електробау Україна», товариство) звернулось з позовом до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач1, Володимир-Волинська ОДПІ), Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач2, ГУ ДФС у Волинській області), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача1 від 29.07.2015 № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5923596,00 грн., та відповідача2 від 05.05.2017 № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4906657,00 грн. та №000246319 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 150779,33 грн. (в тому числі: 82001,67 грн. - за податковими зобов'язаннями, 20500,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 48277,24 грн. - сума пені).

Позовні вимоги мотивує тим, що товариство вказує на хибність висновків контролюючих органів, викладених в актах перевірки відповідача1 від 13.07.2015 №639/2200/32578653 та відповідача2 від 18.04.2017 №1014/03-20-14-03/32578653, якими встановлено порушення вимог податкового законодавства в частині не віднесення до доходу сум безповоротної фінансової допомоги по простроченій кредиторській заборгованості за зовнішньоекономічними контрактами, укладеними із ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1), та, як наслідок, безпідставне віднесення до витрат курсових різниць, нарахованих на суму кредиторської заборгованості. При цьому позивач зазначає, що між сторонами контрактів на кінець кожного бюджетного року складались акти звірки взаєморозрахунків, що в свою чергу в силу вимог частини першої статті 20 Конвенції ООН «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» від 1974 року зумовлює початок перебігу нового чотирирічного строку позовної давності. Крім того, товариство вказує також на безпідставність висновків відповідача2 про порушення вимог податкового законодавства в частині неутримання та несплати податку з доходу нерезидента із джерелом його походження з України в сумі 88701,00 грн. в частині 15% та 20% у 2015 та 18% у 2016 з доходу, виплаченого громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2, оскільки на підтвердження наявності підстави для застосування пільгової ставки податку надало контролюючому органу довідки за 2015 та 2016 про статус вказаного громадянина як резидента та платника податків у ОСОБА_1.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 803/942/17 позовні вимоги задоволено частково.

Постанову суду першої інстанції оскаржили відповідачі, подавши на неї апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі апелянт - Володимир-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області зазначає, що між позивачем та ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» 15.04.2005 та 12.05.2009 років укладено договори на імпорт обладнання та інвентарю зі строком їх дії 2 роки. Додатками до даних контрактів від 30.04.2009 року та від 11.05.2011 року відповідно строк дії було продовжено до повного виконання сторонами всіх договірних зобовязань. Між сторонами було підписано 237 актів виконаних робіт, апелянт вважає, що акти звірки в яких немає вказаних конкретних договорів не можуть регулювати правовідносини виключно договори по імпорту оскільки позивач з даним контрагентом мав й інші договори експорту, однак суд першої інстанції не дав оцінки цьому. У жодному акті звірки не вказано по якому конкретно контракту виникла та рахується кредиторська заборгованість, оскільки окрім договору від 12.05.2009 року №1 були й інші імпортні контракти, укладені з тим же нерезидентом. Згідно ст. 8 Конвенції про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів, підписаної 14.07.1974 року від імені України у Нью-Йорку позовну давність встановлено тривалістю у чотири роки, скільки ця Конвенція не передбачає інше, вона застосовується незалежно від права, яке могло б підлягати застосуванню на підставі норм міжнародного приватного права. Згідно ст..20 Конвенції якщо боржник до закінчення строку позовної давності у письмовій формі визнає своє зобовязання перед кредитором, то від дня такого визнання розпочинається новий чотирирічний строк давності позову.

Просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 803/942/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт - Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області зазначає аналогічні підстави оскарження постанови суду першої інстанції, що й апелянт - Володимир-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області.

Просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 803/942/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що Нововолинською ОДПІ (правонаступником якої є Володимир-Волинська ОДПІ) з 25.06.2015 по 30.06.2015 проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Хан-Електробау Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за наслідками якої складено акт від 13.07.2015 №639/2200/32578653 (т.2 а.с.17-61). Даним актом встановлено порушення, зокрема, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого товариством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 5923596,00 грн., в тому числі за 2014 - в сумі 5923596,00 грн.

На підставі акта перевірки від 13.07.2015 №639/2200/32578653 Нововолинською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 29.07.2015 № про зменшення ТзОВ «Хан-Електробау Україна» суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5923596,00 грн. (т.2 а.с.62).

Судом також встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області з 14.03.2017 по 10.04.2017 проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Хан-Електробау Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за наслідками якої складено акт від 18.04.2017 №1014/03-20-14-03/32578653 (т.1 а.с.9-66). За висновками даного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення товариством пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, п.4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», внаслідок чого товариством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 4906658,00 грн.; ст.ст.103, 167 та п.170.10 ст.170 ПК України, внаслідок чого ТзОВ «Хан-Електробау Україна» неутримано та несплачено податок з доходів нерезидентів із джерелом його походження з України в сумі 88701,00 грн. в частині 15% та 20% у 2015 та 18% у 2016 з доходу, виплаченого громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_5.

На підставі акта перевірки від 18.04.2017 №1014/03-20-14-03/32578653 відповідач2 виніс податкові повідомлення-рішення від 05.05.2017 № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4906657,00 грн. та №000246319 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 150779,33 грн. (в тому числі: 82001,67 грн. - за податковими зобов'язаннями, 20500,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 48277,24 грн. - сума пені) (т.1 а.с.194-195).

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт визнання боржником, в даному випадку ТзОВ «Хан-Електробау Україна», заборгованості перед своїм кредитором - ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) письмово підтверджений, а тому в силу вимог ч.1 ст.20 Конвенції перебіг чотирирічного строку позовної давності розпочинається заново від дня такого визнання. Зазначене дає суду підстави дійти висновку про те, що контролюючий орган безпідставно визнав кредиторську заборгованість позивача перед ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) безповоротною фінансовою допомогою та, як наслідок, необгрунтовано встановив заниження доходів на вказану суму.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги твердження представників відповідача2 про те, що надані позивачем акти звірки взаєморозрахунків не вказують, по якому конкретно контракту виникла та рахується заборгованість, з огляду на що до уваги не повинні братись. Так, при проведенні перевірки ГУ ДФС у Волинській області встановило, що між позивачем та ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) було укладено всього три імпортних контракти - від 15.04.2005, від 12.05.2009 та від 12.01.2011, дані про виконання яких наведені у додатку до акту перевірки (т.1 а.с.63). В судовому засіданні заперечень щодо правильності визначення позивачем сукупної суми заборгованості по вказаних трьох імпортних контрактах представники відповідача2 не надали. Крім того, з наданих позивачем розшифровок по актах звірки від 31.12.2012, від 31.12.2013, від 31.12.2014, від 31.12.2015 та від 31.12.2016 вбачається, коли і на підставі якого документа по кожному контракту виникла заборгованість (т.2 а.с.97-246, т.3 а.с.1-113). Вказану інформацію контролюючий орган міг дослідити в ході проведення перевірки.

З врахуванням вищевикладеного, висновки Володимир-Волинської ОДПІ та ГУ ДФС у Волинській області, викладені в актах перевірок позивача, щодо заниження доходу внаслідок невіднесення до його складу безповоротної фінансової допомоги у вигляді простроченої кредиторської заборгованості на суму 5923596,00 грн. по контракту від 15.04.2005 та на суму 1776242,25 грн. по контракту від 12.05.2009 не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, за вищевказаних обставин також безпідставним є висновок відповідача2 про завищення ТзОВ «Хан-Електробау Україна» витрат в сумі 3130415,57 грн., що становить курсові різниці, які нараховані на суму кредиторської заборгованості по контракту від 15.04.2005 в сумі 2830359,00 грн. та по контракту від 12.05.2009 в сумі 300056,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 29.05.2015 № та ГУ ДФС у Волинській області від 05.05.2017 №, якими товариству зменшено суму від'ємного значення об'єктом оподаткування податком на прибуток в розмірі 5923596,00 грн. та 4906657,00 грн. відповідно, прийняті неправомірно, без врахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, а тому підлягають скасуванню як протиправні.

Натомість, суд першої інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідача2 від 05.05.2017 №000246319 про визначення ТзОВ «Хан-Електробау Україна» суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 150779,33 грн. (в тому числі: 82001,67 грн. - за податковими зобов'язаннями, 20500,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 48277,24 грн. - сума пені) прийняте у відповідності до вимог чинного податкового законодавства з огляду на таке.

Судом встановлено, що між громадянином ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_1 ОСОБА_2 як кредитором та ТзОВ «Хан-Електробау Україна» як отримувачем кредиту 02.06.2009 укладено договір фінансового кредиту №8, за яким кредитор надав отримувачу кредиту грошові кошти в сумі 100000,00 Євро в цілях поповнення обігових коштів. Умовами договору визначено, що повернення отриманої суми здійснюється помісячно в розмірі 3000 Євро і процентів по кредиту, які нараховуються в розмірі 5% річних, до повного погашення суми фінансового кредиту по договору (т.1 а.с.138-140).

Як свідчить акт перевірки відповідача2 від 18.04.2017 №1014/03-20-14-03/32578653, товариство у 2015-2016 роках виплатило на користь нерезидента дохід (відсотки за користування кредитом) в загальній сумі 23765,46 Євро, що еквівалентно 575077,71 грн., при цьому у 2015 сплатило податок з доходів фізичних осіб за пільговою ставкою 5% в сумі 23000,00 грн., у 2016 сплату податку не здійснювало.

На підтвердження правомірності застосування пільгової ставки податку з доходів фізичних осіб товариство надало податкові довідки за 2015 та 2016 роки, видані Фінансовим управлінням м. Гіссен Клаусу ОСОБА_2 про те, що він з 01.01.1980 зареєстрований в даному органі як платник податку на прибуток; на момент видачі довідок заборгованість зі сплати податків відсутня; відстрочені суми податків відсутні; відсутні суми податків, стягнення яких було б призупинено; податки, які були встановлені та підлягали сплаті, завжди сплачувались вчасно; подання обов'язкових декларацій здійснювалось вчасно (т.1 а.с.141-145).

Так, відповідно до п.п.103.1-103.5 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Отже, в силу приписів податкового законодавства належним документом, що надає право податковому агенту на застосування пільгової ставки податку при виплаті доходу нерезиденту, є довідка, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Однак, надані позивачем довідки не підтверджують статус ОСОБА_1 ОСОБА_2 як резидента ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_1, а лише вказують на факт перебування його на податковому обліку у вказаній країні.

За таких обставин висновок ГУ ДФС у Волинській області про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб внаслідок його неутримання та несплати при виплаті доходу нерезиденту на загальну суму 88701,00 грн. відповідає фактичним обставинам справи, а тому винесене за вказаним порушенням податкове повідомлення-рішення відповідача2 від 05.05.2017 №000246319 є правомірним, з огляду на що в задоволенні цієї частини позовних вимог ТзОВ «Хан-Електробау Україна» слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Разом з тим, відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.10.6 «г» до складу інших витрат включаються інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема суми безнадійної дебіторської заборгованості з урахуванням підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Підпунктом пп. 14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України безповоротною фінансовою допомогою визнається, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Як передбачає Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду. Отже, сума безповоротної фінансової допомоги включається до доходів платника податків.

Судом встановлено, що між ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) як продавцем та ТзОВ «Хан-Електробау Україна» як покупцем 15.04.2005 укладено договір зовнішньо - економічної діяльності по продажу обладнання та інвентарю №1. Термін дії даного договору становить до 01.05.2007. Додатком №2 до вказаного договору від 11.04.2007 термін його дії пролонговано до 01.05.2009. Додатком №3 до договору від 30.04.2009 термін дії договору визначений повним виконанням обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених даним договором (т.1 а.с.130-137).

Також між ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) як продавцем та ТзОВ «Хан-Електробау Україна» як покупцем 12.05.2009 укладено договір зовнішньо-економічної діяльності по продажу обладнання та інвентарю №1. Термін дії даного договору становить до 12.05.2011. Додатком №3 до вказаного договору від 11.05.2011 термін його дії визначений повним виконанням обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених даним договором (т.1 а.с.112-117).

Стан здійснення взаємних розрахунків між ТзОВ «Хан-Електробау Україна» та ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) засвідчений відповідними актами станом на 31.12.2005, на 31.12.2006, на 31.12.2007, на 31.12.2008, на 31.12.2009, на 31.12.2010, на 31.12.2011, на 31.12.2012, на 31.12.2013, на 31.12.2014, на 31.12.2015 та на 31.12.2016, які скріплені підписами та печатками сторін договору.

Також, актом перевірки від 18.04.2017 №1014/03-20-14-03/32578653 (т.1 а.с.9-66). встановлено порушення товариством пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, п.4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», внаслідок чого товариством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 4906658,00 грн.; ст.ст.103, 167 та п.170.10 ст.170 ПК України, внаслідок чого ТзОВ «Хан-Електробау Україна» неутримано та несплачено податок з доходів нерезидентів із джерелом його походження з України в сумі 88701,00 грн. в частині 15% та 20% у 2015 та 18% у 2016 з доходу, виплаченого громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2.

На підставі акта перевірки від 18.04.2017 №1014/03-20-14-03/32578653 відповідач2 виніс податкові повідомлення-рішення від 05.05.2017 № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4906657,00 грн. та №000246319 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 150779,33 грн. (в тому числі: 82001,67 грн. - за податковими зобов'язаннями, 20500,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 48277,24 грн. - сума пені) (т.1 а.с.194-195).

Згідно вимог п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Умови, за яких вимоги покупця та продавця один до одного, що випливають з договору міжнародної купівлі-продажу товарів або пов'язані з його порушенням, припиненням або недійсністю, не можуть бути задоволені внаслідок закінчення певного періоду часу. Такий період часу надалі іменується «строком позовної давності» визначаються Конвенцією ООН «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів 1974 року», підписана Україною 14.06.1974 р., ратифікована Україною 14.07.1993 р., набула чинності для України 01.04.1994 р.

Відповідно до ст. 8 Конвенції ООН 1974 року строк позовної давності встановлюється у чотири роки.

Статтею 19 Конвенції ООН 1974 року визначено, що якщо кредитор до закінчення строку позовної давності вчинить у державі, де боржник має своє комерційне підприємство, будь-яку дію, не передбачену статтями 13, 14, 15 і 16, але яка відповідно до права цієї держави спричиняється до поновлення строку позовної давності, то розпочинається новий чотирирічний строк позовної давності, який обчислюється від дня, передбаченого правом такої держави.

Відповідно до ст. 20 Конвенції ООН 1974 року, якщо боржник до закінчення строку позовної давності у письмовій формі визнає своє зобов'язання перед кредитором, то від дня такого визнання розпочинається новий чотирирічний строк давності позову.

Як встановлено судом, стан здійснення взаємних розрахунків між ТзОВ «Хан-Електробау Україна» та ТзОВ командитне товариство «Хан-Електробау» (ОСОБА_1) засвідчений відповідними актами станом на 31.12.2005, на 31.12.2006, на 31.12.2007, на 31.12.2008, на 31.12.2009, на 31.12.2010, на 31.12.2011, на 31.12.2012, на 31.12.2013, на 31.12.2014, на 31.12.2015 та на 31.12.2016, які скріплені підписами та печатками сторін договору.

Суд першої інстанції правильно вказав, що підписанням актів-звірок позивач фактично у письмовий формі визнав існуюче зобов'язання, що потягло відлік нового чотирирічного строку позовної давності, який станом на момент проведення перевірки не закінчився.

Доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в постанові суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області та Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 803/942/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 13.12.2017 року