Справа № 308/71/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10563/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 3 січня 2017 року звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить ухвалити постанову, в якій визнати неправомірною відмову у виплаті їй пенсії, викладену в листі УПФУ від 13.09.2016 року № 02/С-153, з одночасним зобов'язанням Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплатити усю невиплачену пенсію позивача через відділення поштового зв'язку її представнику по довіреності, як зазначено в заяві від 06.07.2016 р., підписаної ОСОБА_1

Вказаний позов обґрунтовує тим, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2014 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, зокрема зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області (зараз - Ужгородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області) поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Для забезпечення виконання вищевказаного судового рішення старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. 15.02.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику (УПФУ) було надано строк для самостійного виконання судового рішення від 22.02.2016 року, а 24.02.2016 року видано постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження. Листом УПФУ № 877/04 від 19.02.2016 року повідомлено, що на виконання виконавчого листа №308/1088/14-а від 19.02.2016 року ОСОБА_1 поновлено виплату раніше призначеної пенсії з урахуванням усіх перерахунків та індексацій з 07.10.2009 року.

У зв'язку з нестабільною політичною та економічною ситуацією в країні представником ОСОБА_1 11.02.2016 року подана заява начальнику Управління з вимогою про виплату пенсійних коштів через відділення поштового зв'язку за останні місцем проживання пенсіонерки, а не через банківські установи. Враховуючи вищенаведене, 30.06.2016 року представником направлено запит начальнику сільського відділення поштового зв'язку Закарпатської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про надання інформації щодо надходження до поштового відділення пенсійних коштів на ім'я ОСОБА_1 У відповідь на зазначений запит листом № 1164-07 від 24.06.2016 року позивачу повідомлено, що на ім'я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 надходили виплати, які були не виплачені та повернуті на рахунок УПФУ.

З метою отримання зазначених коштів, керуючись вищенаведеним Порядком, а також ст.46 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон), представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 направлено до Ужгородського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області нотаріально посвідчену приватним нотаріусом міста Чикаго, округу Кук, штату Іллінойс, СІЛА ОСОБА_4 заяву ОСОБА_1 від 06.07.2016 р. про виплату пенсії. У відповідь на вищевказане звернення, представником позивача 18.06.2016 р. отримано лист від відповідача за вихідним номером № 02/с-67 від 10.06.2016 року, в якому зазначено, що для поновлення пенсії ОСОБА_1 потрібно звернутися особисто до управління для написання заяви.

В той же час на думку позивача вимога Управління суперечить положенням Порядку та порушує права і законні інтереси ОСОБА_1, оскільки проживаючи в США, позивач має такі ж конституційні права як і громадяни України, які проживають на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Зі змісту позову слідує, що пенсіонерка ОСОБА_1 є громадянкою України, яка на даний час тимчасово проживає в АДРЕСА_1 та перебуває там на консульському обліку.

Враховуючи значну територіальну відстань між Україною та США, витрати на придбання квитків (авіа, залізничних та ін.), а також вік ОСОБА_1 (78 років), погіршення стану здоров'я за останній рік, все це унеможливлює особисте звернення пенсіонерки до УПФУ і заявою про поновлення пенсії, як це вимагає відповідач.

У зв'язку із зазначеними обставинами, ОСОБА_1 довіреністю посвідченою державним нотаріусом міста Чикаго, кругу Кук, Штату Іллінойс від 11.12.2015 року, відповідно до норм Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року, посвідчено дійсність підпису ОСОБА_9 та секретарем Штату Іллінойс ОСОБА_8 за № НОМЕР_1 уповноважила ОСОБА_3 оформлювати документи для призначення, продовження, перерахування та виплати належної їй пенсії.

Оскаржуваною постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2017 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до 1.5. Постанови ПФУ № 22-1 від 25.112005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто.

Згідно п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року - днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до ч.4 ст. 45 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з аналогічним адміністративним позовом. За даним адміністративним позовом, було відкрито провадження по справі № 308/1088/14-а, позов задоволено повністю, Львівський апеляційний суд задовольнив частково апеляційну скаргу управління ПФУ, а Верховний суд України по справі №21-2427а15- скасував постанову апеляційної інстанції, а постанову І інстанції залишено в силі і вона вступила в законну силу.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.2 ч.1ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним).

Отже з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Положеннями статті 46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, яка на даний час тимчасово проживає в АДРЕСА_1 та перебуває там на консульському обліку. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї письмових доказів слідує, що у зв'язку з проживанням за кордоном Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду припинено виплату ОСОБА_1 пенсії.

Листом № 1164-07 від 24.06.2016 року позивачу повідомлено, що на ім'я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 надходили виплати, які були не виплачені та повернуті на рахунок УПФУ. З метою отримання зазначених коштів ОСОБА_3 (який у відповідності до належним чином посвідченої довіреності уповноважений ОСОБА_1 оформлювати документи для призначення, продовження, перерахування та виплати належної їй пенсії) направлено до Ужгородського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області нотаріально посвідчену приватним нотаріусом міста Чикаго, округу Кук, штату Іллінойс, США ОСОБА_4 заяву ОСОБА_1 від 06.07.2016 р. про виплату пенсії.

У відповідь на вищевказане звернення, представником позивача 18.06.2016 р. отримано лист від відповідача за вихідним номером № 02/с-67 від 10.06.2016 року, в якому зазначено, що для поновлення пенсії ОСОБА_1 потрібно звернутися особисто до управління для написання заяви. Разом з тим зі змісту позовної заяви судом встановлено, що з огляду на значну територіальну відстань між Україною та США, витрати на придбання квитків (авіа, залізничних та ін.), а також вік ОСОБА_1 (78 років), погіршення стану здоров'я за останній рік, така не має фізичної можливості особисто звернутися до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду із заявою про поновлення пенсії, як це вимагає відповідач. Тому відмову відповідача в поновленні виплати пенсії позивач вважає неправомірною, що відтак стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до п.2 ч.1ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним).

Отже з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Положеннями статті 46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 25 Конституції Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що зазначені принципи в контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не дотримані.

Враховуючи вищезазначене та той факт, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позивачем доведено, що має місце порушення її безпосередніх конституційних прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2017 року у справі № 308/71/17 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар