Справа № 591/5229/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 р.Справа № 591/5229/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О. А.

представника позивача - Левицької А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22.09.2017р. по справі № 591/5229/17

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до Громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1

про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22.09.2017р. задоволено адміністративний позов.

Продовжено строк перебування громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні за адресою: АДРЕСА_1 троком на 3 (три) місяці, а саме до 22 грудня 2017 року.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким, що не підлягає скасуванню.

Справа розглядалася судом в режимі відеоконференції, відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови Зарічного районного суду м. Суми від 28 березня 2017 року громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 затриманий з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянств, які незаконно перебувають в Україні та примусово витворений за межі території України (а.с.5-6).

29 березня 2017 року відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (а.с.7).

Позивач 07.04.2017р., 09.08.2017р., 05.09.2017р. звертався до Посольства Федеративної Республіки Нігерія, де повідомляв останнього про утримання відповідача в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та проханням перевірити факт належності до громадянства Федеративної Республіки Нігерія громадянина ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1. (ак.с.10-12)

На час розгляду справи відповідь від Посольства не надходила, документування у відповідача відсутнє, його особу не ідентифіковано, що не сприяє виконанню рішення суду про видворення відповідача за межі України, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, що відповідно до законодавства є підставою для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 7 статті 183-7 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.12., № 353/271/150, зареєстрованого в Мін'юсті 21.05.12р. за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем неодноразово вчинялися дії щодо ідентифікації особи відповідача, проте будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, до позивача до цього часу з Посольства Федеративної Республіки Нігерія на запит міграційної служби не надходила, відсутня співпраця з боку самого відповідача в питанні його повернення до Федеративної Республіки Нігерія, що унеможливлює виконання судового рішення про примусове видворення відповідача.

Відповідач не виконав рішення про примусове повернення та не повідомляв позивача про поважність причин пропуску терміну, встановленого для виїзду за межі України.

Доводи апелянта про відсутність у нього підстав для ухилення від виконання рішення про його примусове видворення, оскільки він надав про себе правдиві відомості, а необхідність його ідентифікації спростовується можливістю звернення міграційного органу до Сумського університету, де він навчався, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду, оскільки зазначена інформація не є належним доказом в підтвердження належності відповідача до громадянства Федеративної Республіки Нігерія.

Крім того, в ході судового розгляду справи не надано доказів співпраці відповідача з міграційною службою щодо встановлення його особи, наявна в матеріалах справи копія паспорта, строк дії якого закінчився 10.10.2017р. не є належним доказом для його ідентифікації. Оригінал паспорту відповідачем не надавався позивачу.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року, у справі «Амюр проти Франції» від 25 червня 1996 року та у справі «Дугуз проти Греції» від 06 березня 2001 року.

Згідно ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини по справі, прийняв рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а отже постанова суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22.09.2017р. по справі № 591/5229/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.