Справа № 363/1575/17
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/1575/17 Головуючий у 1-й інстанції: Баличева М.Б.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.

суддів Собківа Я.М., Кобаля М.І,

при секретарі Кузьміній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Інспектора сьомої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта Белаша Андрія Вікторовича на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора сьомої роти третього батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві лейтенанта Белаш Андрія Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся 25 квітня 2017 р. до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Інспектора сьомої роти третього батальйону Управління Патрульної Поліції у м. Києві лейтенанта Белаш Андрія Вікторовича в якому просив:

-визнати постанову серії БР № 747129 від 17 квітня 2017 року, про скоєння мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і застосування щодо ОСОБА_3 адміністративного стягнення- штрафу в сумі 255 грн. протиправною і скасувати, а адміністративну справу закрити.

В обгрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що Постанова БР №747129 є протиправною,необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню .

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 р. адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Інспектор роти № 7 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції Белаш Андрій Вікторович звернувся 18 жовтня 2017 р. з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те,що постанова суду є незаконною та необгрунтованою,такою, що винесена при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову,якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони будучи належним чином повідомлені про дату,час та місце апеляційного розгляду справи,в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,17 квітня 2017 р. у м. Києві о 18 год. 40 хв. позивач, керуючи автомобілем ``Богдан А 09201``, д.н.з. НОМЕР_1, зупинився по вул. Костянтинівській за більше ніж 10 метрів від перехрестя з пл. Контрактовою, на короткостроковий відстій.

В цей час з пл. Контрактова, на вул. Костянтинівську виїхав автомобіль патрульної поліції і послідував у зустрічному позивачу напрямку. Порівнявшись із ОСОБА_3 автомобіль патрульної поліції поїхав далі, а позивач завів автобус і поїхав вперед, щоб на зупинці забрати пасажирів.

Коли ОСОБА_3 від стоянки проїхав метрів двадцять і був на середині перехрестя з пл. Контрактовою, його догнав цей же автомобіль з патрульною поліцією і прямо на перехресті зупинив. До нього підійшов лейтенант Белаш А. В. і заявив, що ОСОБА_3 не правильно здійснив зупинку блище ніж 10 м. від перехрещуваної частини з пл. Контрактовою, чим порушив п. 15.9 г ПДР.

На запитання ОСОБА_3, як лейтенант Белаш А.В. визначив відстань від перехрестя до автобуса де він стояв, працівник поліції відповідати відмовився. Заявивши, що у разі незгоди позивач має право оскаржити дану постанову.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_5 , змушений був звернутись до суду з позовом та просив суд, визнати постанову серії БР № 747129 від 17 квітня 2017 року про скоєння ним адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і застосування відносно нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. протиправною та скасувати її,закрити провадження по справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Так, виявивши діяння позивача, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, відповідач в межах своєї компетенції в присутності позивача склав протокол про адміністративне правопорушення, надавши йому можливість дати свої пояснення по суті встановленого протоколом.

Статтею ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах, які були підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні достатні дані, які свідчать про вчинення зафіксованого порушення правил дорожнього руху позивачем.

В розумінні ст. 251 КУпАП пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є доказами. Однак, відповідач у судові засідання суду апеляційної інстанції не прибув, жодної оцінки вказаного доказу не надав.

Таким чином, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних додаткових доказів наявності вини позивача у вчинення адміністративного правопорушення.

В свою чергу, стосовно задоволення вимог судом першої інстанції про закриття провадження у справі колегія суддів вважає,помилковим. Оскільки відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, апелянт посилається на те,що він не має власного розрахункового рахунку в установах банку та не отримує бюджетних асигнувань ,а тому стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції є неможливим.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Статтею 87 КАС України визначено, що до судових витрат належать судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приймаючи рішення в частині стягнення з відповідача судових витрат, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскільки позивач відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, то необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції у м. Києві на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Правила розподілу судом судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи встановлює стаття 94 КАС України, відповідно до частини першої якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, стягненню з відповідача підлягають лише здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач судовий збір при зверненні до суду із цим позовом не сплачував як такий, що звільнеий від його сплати судового збору згідно Постанови Пленуму ВАСУ №2 від 23.01.2015 року ``Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI ``Про судовий збір``.

Таким чином, якщо не передбачено сплати судового збору за подання позовної заяви у справах про оскарження постанов в справі про адміністративне правопорушення, то він і не підлягає стягненню з відповідача у разі часткового чи повного задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення судовий збір не справляється на підставі ч.4 ст.288 КАС України, у зв'язку з чим в Управління відсутній обов'язок щодо відшкодування на користь позивача понесених останнім судових витрат.

Зокрема, Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Визначальним у цій нормі є припис про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Згідно ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір» особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Проте, положення ч.4 ст.288 КУпАП не вступають в колізію з положеннями ст.5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло осіб і коло вимог, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним.

Закон України «Про судовий збір» не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону (п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, норми ч.4 ст.288 КУпАП є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір», а тому за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Більше того, колегія суддів наголошує, що Верховний Суд України у постанові від 13.12.2016 року по справі № 306/17/16-а сформулював правовий висновок, відповідно до якого у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-1 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже враховуючи вищенаведені обставини та приймаючи до уваги, що позивачем, якого звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову у даній справі, під час розгляду даної адміністративної справи не були понесені будь-які судові витрати, що свідчить про відсутність підстав для їх компенсування за рахунок відповідача у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, за результатами розгляду даної адміністративної справи, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення в частині стягнення з Управління патрульної поліції у м. Києві судового збору за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави у промірі 640 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 292, 205, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Інспектора сьомої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта Белаша Андрія Вікторовича - задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 р. - скасувати та прийняти нову,якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БР № 747129 від 17 квітня 2017 року, яка накладена Інспектором сьомої роти третього батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенантом Белаш Андрієм Вікторовичем про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Собків Я.М.

Кобаль М.І.